overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач 18 листопада 2013 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 1989 року. Від сумісного подружнього життя неповнолітніх дітей не мають. Просить розірвати шлюб, у зв'язку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені з 2009 року. Позивач в судове засідання не з'явилася, надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20 травня 1989 року. Шлюб зареєстрований Відділом РАГС виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська, актовий запис за № 634 /а.с.4/ Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» і після розірвання шлюбу бажає залишити дане прізвище. Як вбачається ст. 55 ч.1 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини і примушення до припинення шлюбних відносин, примушення до їх збереження не може мати місце, як передбачене ч.4 вказаної статті. Сімя розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сім'ї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Як зазначає позивач, відповідач зловживає спиртними напоями, в нетверезому стані учиняє сварки, ображає її нецензурною лайкою, наносить тілесні ушкодження, виносить з дому та пропиває майно. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з 2009 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

Позивач 18 листопада 2014 року звернулась до Малинського районного суду з позовом до відповідача. В судове засідання позивач не з'явилась, направила до суду заяву про розгляд справи без її участі , позов підтримує повністю. Зазначила в позовній заяві , що 28 травня 2005 року виконкомом Малинівської сільської ради Малинського району Житомирської області був зареєстрований шлюб між сторонами. Під час шлюбу народились діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось , спільне господарство не ведеться. Відповідач офіційно працевлаштований, працює начальником залізничної станції м. Малина та в змозі утримувати дітей. Просить шлюб, укладений між сторонами розірвати та стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти в розмірі ? частки заробітку (доходу ) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій позов визнав повністю, просить розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до статті 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Копією свідоцтва про шлюб підтверджується те, що сторони з 28 травня 2005 року перебувають у шлюбі. ( арк.с. 12 ). Під час розгляду справи встановлено, що сторони, перебувають в стійких неприязних стосунках і майже не спілкуються, позивач до примирення не прагне, сторони не ведуть спільне господарство, не мають спільного сімейного бюджету, а тому суд вважає , що сім'я розпалася остаточно. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Копіями свідоцтв про народження дітей підтверджується , що їх батьком є відповідач. ( арк.с. 4,5). Статтею 183 Сімейного Кодексу України ( визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини ) передбачено , що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, працює начальником залізничної станції м. Малина, має постійні заробітки. Тому суд вважає що вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача у відповідній частці є обґрунтованими. У відповідності до ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. З відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487,20 грн.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

Позивач 18 листопада 2014 року звернулась до суду з вимогами до відповідача. В судовому засіданні позов підтримала повністю. Пояснила , що [INFO] помер її чоловік [PERSON]. При життя [PERSON] разом з позивачем побудували спірний житловий будинок. Отримати спадщину на житловий будинок після смерті чоловіка, позивач не в змозі, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Відповідач в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі, з позовом згоден. Заслухавши позивача, дослідивши надані докази в межах позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , який був чоловіком позивача по справі. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про смерть [PERSON] та копією свідоцтва про одруження. ( арк.с. 6,7). Рішенням виконавчого комітету Чоповицької селищної ради від 21 жовтня 1976 року [PERSON] виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку площею 0,07 га. по [ADDRESS]. ( арк..с. 11). 21 жовтня 1976 року укладено договір про надання [PERSON] у безстрокове користування земельної ділянки площею 0,07 га по [ADDRESS].( арк..с. 12). Актом від 05 листопада 1976 року підтверджується, що [PERSON] виділено в натурі земельну ділянку площею 0,07 га по [ADDRESS]. (арк.с.10). 28 жовтня 2014 року на замовлення позивача Малинським бюро технічної інвентаризації виготовлено технічний паспорт на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS]. Рік побудови 1980. Як роз'яснено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року « Про судову практику у справах про спадкування », свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Позивачем надано суду копію постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 03 жовтня 2014 року. ( арк..с. 8). Отже, суд приходить до висновку, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірний будинок , свідчить про втрату позивачем умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину. За тих обставин, коли достовірно встановлено, що спірний будинок побудовано у 1980 році, інші спадкоємці відмовились від спадщині, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Позивач просить не стягувати судові витрати з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач 18 листопада 2015 року звернувся до Ленінського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог вказавши, що вступив в шлюб з [PERSON] 04 липня 2014 року, який був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №275. Під час знаходження позивача з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах у них [INFO] народився син [PERSON], який проживає з позивачем та знаходиться на його утриманні. Причиною розпаду сім'ї стала відсутність взаємопорузуміння, різних поглядів на сімейне життя. В грудні 2014 року відповідачка без пояснення причин зібрала свої речі і пішла проживати до іншого чоловіка і з цього часу сторони проживають окремо, припиненні шлюбні стосунки та ведення спільного господарства. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, подальше спільне життя з відповідачкою, як подружжя, примирення і збереження шлюбу неможливі, тому просить шлюб розірвати. Майновий спір відсутній. Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. В судове засідання відповідачка не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій позовні вимоги визнала, проти їх задоволення не заперечувала. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 04 липня 2014 року, який був зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №275 /а.с.4/ Під час знаходження позивача з відповідачкою у фактичних шлюбних відносинах у них [INFO] народився син [PERSON] (а.с.5). Встановлено також, що сторони припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарювання, внаслідок відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на сімейне життя в грудні 2014 року. Почуття любові втрачено, примирення та подальше подружнє життя між ними неможливе. Сторони наполягають на розірванні шлюбу, оскільки вважають, що шлюб існує лише формально і збереження їх сім'ї неможливе. Згідно ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких встановлених обставин справи слід вважати, що сім'я розпалась остаточно, примирення сторін неможливо і шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач, 18 листопада 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері [PERSON], померлої 19 квітня 2005 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], померлої 19 квітня 2005 року. У визначений законом строк не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що після отриманої травми перебував у різних лікувальних закладах. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини шість місяців. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла 19 квітня 2005 року (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №007832, видане [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 20 квітня 2005 року). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні заповіту, складеного 03 грудня 2004 року і зареєстрованого в реєстрі [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області за №159, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON]. Тобто, позивач є спадкоємцем за заповітом. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв з тої причини, що після отриманої травми, довгий час перебував у різних лікувальних закладах. Отже, ту обставину, що позивач після отриманої травми, довгий час перебував у різних лікувальних закладах , суд визнає поважною причиною пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-11 00:00:00

Позивач, 18 листопада 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті тітки - [PERSON], померлої [INFO] року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що є спадкоємцем за заповітом після смерті тітки - [PERSON], померлої [INFO] року. У визначений законом строк не звернувся із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини, в силу того, що після отриманої травми перебував у різних лікувальних закладах. Цю причину вважає поважною в пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Просить задовольнити позов і визначити додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини - шість місяців. В судове засідання позивач не з'явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву про те, що позов визнає і просить розглянути справу без його участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяви представника відповідача, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Статтею 1272 ч.3 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Судом установлено наступне. [PERSON] померла [INFO] року (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області 29 березня 2005 року). Як убачається з дослідженого в судовому засіданні заповіту, складеного 03 грудня 2004 року і зареєстрованого в реєстрі Івашківської сільської ради Кодимського району Одеської області за №158, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала все своє майно [PERSON]. Тобто, позивач є спадкоємцем за заповітом. У строк, визначений законом позивач спадщину не прийняв з тої причини, що після отриманої травми, довгий час перебував у різних лікувальних закладах. Отже, ту обставину, що позивач після отриманої травми, довгий час перебував у різних лікувальних закладах , суд визнає поважною причиною пропуску позивачем строку для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, а тому вважає за можливе поновити його. На підставі ст. 1272 ч.3 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

Позивач 18 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2010 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 червня 2010 року. Шлюб зареєстрований Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 271 /а.с.4/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «Максимової» на «Умнову», і після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися цим прізвищем. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-19 00:00:00

Позивач 18 листопада 2016 року звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2013 року. Від сумісного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, у звязку з тим, що шлюбно-сімейні відносини припинені жовтня 2016 року. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Від відповідача надійшла письмова заява з проханням про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2013 року. Шлюб зареєстрований Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис за № 1749 /а.с.7/. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Відповідно до приписів ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Встановлено, що при одруженні позивачка змінила своє прізвище з «Лаптенок» на «Плачинта», і після розірвання шлюбу бажає надалі іменуватися цим прізвищем. Ухвалою від 05 грудня 2016 року сторонам був наданий строк на примирення два місяці. Однак, встановлено, що сторони не примирилися та наполягають на розірванні шлюбу. Сім′я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, оскільки в сімї немає взаєморозуміння, почуття кохання втрачено. Фактично шлюбно-сімейні відносини та ведення спільного домашнього господарства припинені з жовтня 2016 року. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливо. Майновий спір відсутній. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

Позивач 18 лютого 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.02.2009 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину-сина [PERSON], [INFO]. На час звернення до суду шлюбні стосунки між нею та відповідачем припинено, спільне господарство не ведеться. Родина розпалась з причини того, що сторони не знаходили взаєморозуміння між собою, на теперішній час вони мешкають окремо, дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона прийшла до висновку, що шлюб зберегти неможливо. Просить розірвати шлюб з відповідачем. Позивач в судове засідання не з*явилась, надала до суду заяву, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, просила прізвище після розірвання шлюбу залишити «[PERSON]», справу розглянути за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, просив справу розглянути за його відсутності. Виходячи з наведеного, суд приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстровано 14.02.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане та зареєстроване 14.02.2009 року за №3 Виконкомом Новосвітської селищної ради Старобешівського району Донецької області, зберегти неможливо з причини того, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння у різноманітних сферах подружнього життя, що свідчить про те, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved