Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

Позивач 18 липня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду із вказаним позовом (а.с.2-4), в якому з урахуванням уточнень, поданих 28 листопада 2017 року після проведення судової будівельно-технічної експертизи, просить поділити у натурі між співвласниками домоволодіння № 16 по пров. Водіїв в м. Дніпрі, що знаходиться у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] наступним чином: - [PERSON] виділити відокремлену частину домоволодіння №\~16 по пров. Водіїв в м. Дніпрі, а саме: квартиру № 1 в житловому будинку літ. А-1: коридор 1-3 площею 9.0 кв.м, кімнату 1-4 площею 5.4 кв.м, кімнату 1-5 площею 9.8 кв.м. В прибудові літ. А'-І: кухню 1-1 площею 7.2 кв.м, коридор 1-2 площею 6.2 кв.м. В підвалі під літ. А-1: 1-Й площею 9.2 кв.м. В підвалі під літ. А'-І: 1-І площею 8.2 кв.м. Надвірні будівлі та споруди: літню кухню літ. Б, погріб під літ. Б, вимощення літ. І. Загальна площа квартири № 1 - 37.6 кв.м, площа підвалу - 17.4 кв.м, що становить 47/100 частки домоволодіння та визнати за нею право власності на зазначену частину домоволодіння. - [PERSON] виділити відокремлену частину домоволодіння № 16 по пров. Водіїв в м. Дніпрі, а саме: квартиру № 2 в житловому будинку літ. А-1: кухню 2-1 площею 6.2 кв.м, коридор 2-2 площею 8.1 кв.м, кімнату 2-3 площею 19.4 кв.м, кімнату 2-4 площею 7.1 кв.м. В підвалі під літ. А-1: поз. 2-ІІ площею 13.5 кв.м, в підвалі під літ. А1 -1: поз. 2-І площею 3.9 кв.м. Надвірні будівлі та споруди: ґанок літ. А, гараж літ. В, вбиральня-душ літ. Г, водоколонка № 1, огорожа №№ 2, 4, 6, хвіртка № 3, 5, 7, вимощення літ. II. Загальна площа квартири № 2 - 40.8 кв.м, площа підвалу - 17.4 кв.м, що становить 53/100 частки домоволодіння та визнати за нею право власності на зазначену частину домоволодіння. - [PERSON] виділити земельну ділянку площею 235,25 кв.м у домоволодінні № 16 по пров. Водіїв в м. Дніпрі згідно варіанту № 1 визначення порядку користування земельною ділянкою судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи № 6272/6273/6274-16 від 07.06.2017 року. - [PERSON] виділити земельну ділянку площею 330,75 кв.м у домоволодінні № 16 по пров. Водіїв в м. Дніпрі згідно варіанту № 1 визначення порядку користування земельною ділянкою судової будівельно-технічної, земельно-технічної, оціночно-будівельної, оціночно-земельної експертизи № 6272/6273/6274-16 від 07.06.2017 року. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння № 16 по пров. Водіїв в м. Дніпрі. Зобов'язати [PERSON] провести наступні переобладнання; обладнати арочний проріз для об'єднання прим. 1-4 та 1-5; облаштувати ганок при вході в приміщення 1 -2; віконний проріз у прим. 1 -І підвалу переобладнати у дверний та облаштувати вхід у підвал співвласнику І; прибити дверний проріз між прим. 1-І та 1-ІІ підвалу; закласти дверний проріз між прим. 2-І та 1-І; встановити перегородку в приміщенні 1-ІІ підвалу; Зобов'язати [PERSON] перенести огорожу №6 на земельну ділянку, яка надається їй у користування. Ухвалою суду від 06 жовтня 2016 року призначено судову будівельно-технічну експертизу, у звязку із чим, провадження по справі було зупинено (а.с.46). Ухвалою суду від 15 вересня 2017 року суддя Шавула В.С. прийняла до свого провадження вказану цивільну справу на підставі розпорядження керівника апарату Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська\~ №331 від 14.09.2017 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ, з метою запобігання порушення процесуальних строків розгляду справ, відповідно до п.п.2.3.17, 2.3.50 Положення про АСДС та рішення зборів суддів від 09.08.2017 року, яким вирішено передати нерозглянуті судові справи та матеріали, що перебувають у провадженні судді Федченко В.М. для здійснення повторного автоматизованого розподілу (а.с.85). Позивач до початку розгляду справи по суті подала заяву про залишення позовних вимог в частині про виділ земельної ділянки у користування та визначення порядку користування нею. Ухвалою суду від 19 лютого 2018 року залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про виділ земельної ділянки у користування та визначення порядку користування нею. Позивач [PERSON] до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.115). Відповідач [PERSON] до суду надала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї участі. Проти позовних вимог не заперечує та просить задовольнити (а.с.114). У відповідності до ст..2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1,7 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1\~ст. 319 ЦК України,\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. В силу ч.1\~ст. 321 ЦК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Суд, дослідивши надані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду справи встановлено, домоволодіння №16 по пров.\~Водіїв у м. Дніпрі на праві спільної часткової власності по 1/2 частині належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.13,15,18). Земельна ділянка, на якій розташовано вказане домоволодіння, надана у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності на підставі договору від 12.04.1957 року, посвідченого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою 03.05.1957 року за реєстровим №1/2860 (а.с.19,20-22). Але, належним чином право користування або власності на вказану вище земельну ділянку не оформлено. Порядок користування зазначеним вище домоволодінням сторонами не встановлений, вони не можуть порозумітися з приводу утримання та збереження вказаного домоволодіння. Для вирішення спору по справі за клопотанням позивача було проведене експертне судове будівельно-технічне дослідження, висновок № 6272/6273/6274-16 від 07.06.2017 року (а.с.53-82). Відповідно до вказаного висновку запропоновано один варіанти розподілу житлового будинку та домоволодіння з урахуванням фактичного порядку користування з незначним відступом від ідеальних часток, з яким погодились сторони. Згідно ст.ст. 316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України - власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Отже, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб'єктами спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України - співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ст.. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. У відповідності зі ст..356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.6 постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04 жовтня 1991 р. №7 з наступними змінами та доповненнями, виділ у натурі часток жилого будинку можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом. Як врегульовано Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 N55(1.2.) поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням Висновку щодо технічної можливості поділу об'єкта нерухомого майна, або Висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об'єкта нерухомого майна. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч.1 ст. 367 ЦК України, за домовленістю між ними. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму «Про практику застосування законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» № 7 від 04.10.1991 року (зі змінами та доповненнями), у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв'язку з цим реальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. При поділі жилого будинку суд зобов'язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає. Відповідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах від 03.04.2013 року у справі №6-12цс13, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток в праві власності на будинок. Отже, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позов про поділ спірного домоволодіння за першим варіантом розподілу, який запропонований висновком вищевказаної експертизи, зі стягненням із позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] грошової компенсації за зменшення її частки в домоволодінні, та керується тим, що такий варіант є найбільш наближеним до ідеальних часток, цей варіант поділу житлового будинку не завдасть шкоди для його призначення, не передбачає здійснення добудов, потребує найменше часу для здійснення поділу, та крім того, з цим варіантом поділу погодився і відповідач по справі. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання щодо судових витрат, в силу ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 275,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial