Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

Позивач 16.05.2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив\~ стягнути солідарно з відповідачів\~ нараховані проценти згідно з п. 6.3. Договору кредиту за період з 12.05.2017 року по 12.05.2018 року у розмірі 42\~727, 99 гривень, інфляційні витрати за період з травня 2017 року по квітень 2019 року у розмірі 3\~578, 20 гривень, а всього 46\~306, 19 гривень. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 18 квітня 2016 року між КС «Хортиця»\~ та\~відповідачем [PERSON] \~було укладено\~договір кредиту\~№ 16-16,\~згідно умов\~якого відповідач\~отримав кредит\~на загальну\~суму 16\~000,00\~гривень на\~строк зазначений\~в кредитному\~договорі до\~18\~квітня 2018\~ року\~зі сплатою\~процентів за\~користування кредитом\~в розмірі\~96\~%\~річних від\~суми кредиту.\~Зазначений договір\~кредиту забезпечений\~договором поруки\~укладеним 18\~квітня 2016\~ року\~між позивачем\~та \~ [PERSON] ..\~З огляду на невиконання своїх зобов`язань за договором, позивач вимушений був звернутися за захистом порушеного права до суду. 05.07.2017 року Жовтневим районним судом м. Запоріжжя було ухвалене рішення, яким було стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитними договором у розмірі 58\~327, 88 гривень , з них 15\~495, 00 гривень сума кредиту, 9\~622, 80 гривень - проценти за користування кредитом, 31\~680, 00 гривень - проценти згідно п 6.6 Договору кредиту, 1530, 08 гривень - інфляційні витрати. Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, сума боргу з моменту ухвалення рішення суду значно збільшилася і позивачем за період з 12.05.2017 року по 12.05.2018 року нараховано проценти в розмірі 42\~727, 99 гривень та інфляційні втрати з травня 2017 року по квітень 2019 року в розмірі 3\~578, 20 гривень, а всього 46\~306, 19 гривень. Просили суд ухвалити рішення про стягнення з відповідачів в солідарному порядку 46\~306, 19 гривень. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідачі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, відзив на позов не надали, в зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність , на підставі доказів наявних в матеріалах справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Так судом встановлено, що 18\~квітня 2016року між КС «Хортиця» та [PERSON] було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого [PERSON] було надано кредит в сумі 16 000, 00 гривень строком користування з 18 квітня 2016 року по 18 квітня 2018 року зі сплатою відсотків в розмірі 96 % річних від суми кредиту. Пунктом 1.5 договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків сплати, передбачених графіком розрахунків або п. 8.6 цього договору, з 30 дня прострочки розмір процентів за користування кредиту становить 120% . А пунктом 6.3 вказаного договору встановлено, що у разі прострочення позичальником строків оплати, передбачених графіком розрахунків або 5.1.5, п.8.6 договору, позичальник згідно з ч.2 ст. 625 ЦК України сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275 процентів річних від простроченої суми . Зазначений договір кредиту забезпечено договором поруки, який був укладений між КС «Хортиця» та [PERSON] 18 квітня 2016 року . Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2017 року з відповідачів на користь позивача , з огляду на невиконання останніми умов договору кредиту, стягнуто заборгованість за кредитними договором № 16-16 від 18 квітня 2016 року у розмірі - 58\~327, 88 гривень , з них 15\~495, 00 гривень сума кредиту, 9\~622, 80 гривень - проценти за користування кредитом, 31\~680, 00 гривень - проценти згідно п 6.6 Договору кредиту, 1530, 08 гривень - інфляційні витрати. Разом з тим, внаслідок невиконання відповідачами взятих на себе зобов`язань, сума боргу з моменту ухвалення рішення суду значно збільшилася і позивачем за період з 12.05.2017 року по 12.05.2018 року нараховано проценти в розмірі 42\~727, 99 гривень та інфляційні втрати з травня 2017 року по квітень 2019 року в розмірі 3\~578, 20 гривень, а всього 46\~306, 19 гривень. На теперішній час рішення суду не виконано. За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначені висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року. Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням , проведеним належним чином. Таким чином, аналіз вищенаведених норм чинного законодавства та встановлених судом фактичних обставин справи у їх сукупності, оскільки у договорі передбачено , що у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦПК України позичальник сплачує кредитодавцю на його вимогу суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 275% річних від простроченої суми , дає суду підстави дійти до висновку, що позивач має право на отримання від позичальника [PERSON] процентів згідно з п.6.3. Договору кредиту у період з 12.05.2017 року по 12.05.2018 року у розмірі 42\~727, 99 гривень, та \~інфляційних втрат за період з травня 2017 року по квітень 2019 року у розмірі 3\~578, 20 гривень, а всього 46\~306, 19 гривень, що підтверджено наданими до позову розрахунками заборгованості. Вирішуючи позовні вимоги до поручителя [PERSON] суд виходить з наступного. Зокрема, у відповідності до вимог ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язань боржником. Так, згідно ч. 1, 2 ст.\~554\~ЦК України\~у\~ \~ разі\~порушення боржником\~зобов`язання,\~забезпеченого порукою,\~боржник і\~поручитель відповідають\~перед кредитором\~як солідарні\~боржники,\~якщо договором\~поруки не\~встановлено додаткову\~(субсидіарну)\~відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого договорі поруки. Договором поруки від 18 квітня 2016 року визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а саме, згідно п. 2.1. порука припиняється якщо кредитодавець протягом 3 років від дня настання строку виконання зобов`язання, забезпеченого цією порукою, не пред`явить вимоги або позову до поручителя. Вищенаведене, дає суду підстави дійти до висновку, що звернення позивача з позовом до поручителя [PERSON] здійснене в межах трирічного строку, встановленого п. 2.1. договору , що є підставою для задоволення позовних вимог до поручителя [PERSON] , оскільки порука не є припиненою. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved