Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач 26.03.2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 29.10.2008 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, у порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач станом на 31.01.2018 року має заборгованість у розмірі 107801,68 грн., яка складається з наступного: 5077,16 грн. заборгованість за кредитом; 93279,30 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4073,71 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 5121,51 грн. штраф (процентна складова), яку позивач просить стягнути на його користь з відповідача (а.с.3-25,33-45). Заочним рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року позов задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за договором №б/н від 29.10.2008 року в розмірі 102430,17 грн. та судовий збір в розмірі 1762,00 грн. (а.с.91,92-93). Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 березня 2020 року за заявою відповідача [PERSON] заочне рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 березня 2019 року скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.140-141). 09.04.2020 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки строк дії даного кредитного договору сплив у липні 2017 року, а тому у позивача не було законних підстав нараховувати їй проценти за користування кредитом поза межами його строку дії. Крім того, процентна ставка збільшена позивачем в односторонньому порядку, що є порушенням ст.525 ЦК України, оскільки свою згоду на її збільшення відповідач не надавала. При цьому, відповідач не погоджується з долученими Умовами та Правилами надання банківських послуг, оскільки не підтверджено, що саме з ними вона ознайомилась та погодилась, підписуючи заяву-анкету, тому вони не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору. Також вважає, що позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності (а.с.149-163). 04.05.2020 року представником позивача надана відповідь на відзив (а.с.170-201). 10.06.2020 року представником позивача надані додаткові пояснення (а.с.215-221). У судове засідання представник позивача не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач та її представник у судове засідання не з`явились, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, підтримують заперечення проти позову, викладені у відзиві. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст.81\~ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Відповідно до ч.4 ст.12\~ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 29 жовтня 2008 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», укладено кредитний договір з [PERSON] (20.09.2019 року змінила прізвище на [PERSON] (а.с.109), згідно з умовами якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 100,00 грн., шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. У Заяві зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця Заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Відповідач\~\~ [PERSON] не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим, згідно з наданим банком розрахунком, її заборгованість\~\~за вказаним кредитним договором, станом на 31 січня 2018 року становить 107801,68 грн. та складається з: 5077,16 грн. заборгованість за кредитом; 93279,30 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 4073,71 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 5121,51 грн. штраф (процентна складова). Частиною другою\~статті 1054 ЦК України\~встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до\~ст. 1055 ЦК України\~Кредитний договір укладається у письмовій формі.\~\~Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою\~статті 633 ЦК України\~\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).\~\~Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~статті 634\~\~цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Оскільки умови договору приєднання розроблені ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у теперішній час АТ КБ «ПРИВАТБАНК», вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей\~633,\~634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом\~статті 1056-1 ЦК України\~в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до частини першої\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.\~\~У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику, грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом\~статті 549 ЦК України\~\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.\~\~Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.\~\~Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551\~ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.\~Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Згідно із частиною першою\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі. У заяві позичальника від 29 жовтня 2008 року зазначено, що базова процентна ставка за кредитом становить 3% на місяць на залишок заборгованості, щомісячна комісія не визначена, однак передбачена неустойка за порушення строків виконання зобов`язань штраф 250 грн. + 5% від суми позову (а.с.12). Разом з тим, позичальницею [PERSON] 29.10.2008 року було підписано Довідку про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», згідно якої остання своїм підписом засвідчила ознайомлення та згоду з умовами використання даного типу кредитної картки, а саме: про отримання кредиту з видачею кредитної картки у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування ним з пільговою процентною ставкою у розмірі 0,01% річних, за умови погашення заборгованості до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, та за базовою ставкою 3 % в місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році), та визначенням строку внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, з визначенням їх розміру (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді) в розмірі 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, зі сплатою пені за несвоєчасне погашення заборгованості у розмірі, який розраховується за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 10 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше, штрафів у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми заборгованості по кредиту, з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків, за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 120 днів (а.с.13). Згідно з ч.ч. 1,2\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Договір приєднання, як і публічний договір, є узагальненою категорією таких цивільно-правових договорів, в яких умови договору встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах і які укладаються лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого тексту. Друга сторона при цьому не може запропонувати свої умови договору, але саме вона вирішує та виявляє волевиявлення на укладення договору на запропонованих їй умовах. Таким чином, додержується принцип свободи договору. Чинним законодавством передбачено укладення договору лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованих умов у цілому. Відповідачка [PERSON] підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та фінансові умови надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»,\~\~якими погоджено тарифи банку, порядок та розмір нарахування процентів і неустойки за порушення виконання зобов`язань, тобто сторонами погоджено розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами та нарахування неустойки за порушення строків виконання зобов`язань. Статтями\~526,\~530,\~610, частини першої статті\~612 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За положеннями\~статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною першою\~статті 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої\~ст. 1048 ЦК України\~щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~ст.1050 ЦК України. Оскільки строк дії даного кредитного договору закінчився із закінченням строку дії кредитної картки - липень 2017 року (а.с.221 - зворот), то у банка відсутні підстави нараховувати відсотки за користування даним кредитом, а також інші передбачені договором платежі, у тому числі й неустойку за порушення строку виконання зобов`язань, починаючи з 01 серпня 2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що до стягнення із відповідачки на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом у розмірі 5077,16 грн., яка нею не оспорюється, заборгованість за відсотками та за неустойкою за прострочення виконання зобов`язань за договором, яка нарахована по 31 липня 2017 року включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та неустойки за порушення строків виконання зобов`язань після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється. Пунктом 11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»\~встановлено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Отже, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ (в даному випадку - розрахунок заборгованості), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок. З такою позицією погодився й Верховний Суд у своїй постанові по справі №775/7704/15 від 23.01.2018 року. У заяві позичальника від 29.10.2008 року зазначена процентна ставка у розмірі 3% на місяць, що становить 36,00% на рік, та заборгованість відповідачки [PERSON] по відсотках за користування кредитом за період з 29.10.2008 року по 31.12.2012 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 36,00% річних, за підрахунком позивача, складає\~113,86 грн. (Графа розрахунку заборгованості «Загальний залишок заборгованості за відсотками»). Разом з тим, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» проведено нарахування відсотків в період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року з використанням ставки 30,00% річних (2,5% на місяць), в період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року з використанням ставки 34,80% річних (2,9% на місяць) та 43,20% річних (3,6% на місяць), за період з 01.04.2015 року по 31.07.2017 року, що не відповідає погодженим сторонами умовам Договору. При цьому позивачем оспорюється тільки нарахування відсотків з використанням ставки 43,20% річних. Отже, станом на 31.03.2015 року за відповідачем рахується заборгованість по відсотках у розмірі 3815,01 грн. Заборгованість відповідача [PERSON] по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, за період з 01.04.2015 року по 31.10.2017 року, із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 3,0% на місяць (що становить 36,00% на рік), складає 4264,68 грн., відповідно до наступного розрахунку, проведеного судом: оскільки за період з квітня 2015 року по липень 2017 року заборгованість за тілом кредиту залишалася незмінною (5077,16 грн.), щомісячний розмір відсотків за користування кредитними коштами за цей період становить 152,31 грн., який розраховано наступним чином: 5077,16 грн. заборгованості за тілом кредиту / 100 * 3,0 = 152,31 грн., а всього за цей період - 4\~264,68 грн. (152,31 грн. х 28 місяці). За відомостями, наданими суду АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за період з 01.09.2014 року по 31.07.2017\~\~року від позичальниці грошові кошти на погашення заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами не надходили, а тому до стягнення підлягає заборгованість по відсотках у наступному розмірі: 3815,01 грн. (нараховані відсотки станом на 31.03.2015 року) + 4264,68 грн. (відсотки, розраховані судом за період з 01.04.2015 року по 31.07.2017 року із застосуванням відсоткової ставки у розмірі 3,0% на місяць) = 8\~079,69 грн. Таким чином, заборгованість відповідачки [PERSON] по відсотках за користування кредитом, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, станом на 31 липня 2017 року становить 8\~079,69 грн. і ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Заборгованість відповідачки [PERSON] по пені за прострочення виконання зобов`язань за Кредитним договором б/н від 29.10.2008 року, з урахуванням отриманих та сплачених нею сум, які зазначені у виписці по особовому рахунку, станом на 31 липня 2017 року, позивачем вірно розраховано за наступною формулою: пеня = пеня 1 + пеня 2, де пеня 1 = базова відсоткова ставка по договору/30 - нараховується на кожен день прострочення кредиту, пеня 2 = 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць, нараховується 1 раз в місяць, при наявності заборгованості по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше. Оскільки, позивачем проведено нарахування пені у відповідності до умов погодженого сторонами Договору, і цей розрахунок відповідачкою не спростовано, суд дійшов висновку, що заборгованість за пенею за період станом на 31 липня 2017 року становить 3473,71 грн. При цьому, суд вважає неправомірним нарахування штрафу (фіксована частині) та штрафу (відсоткова складова), з огляду на наступне. Відповідно до\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2\~ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3\~ст. 549 ЦК України). В даному випадку погодженими між сторонами умовами Кредитного договору б/н від 29.10.2008 року передбачено одночасне застосування двох видів неустойки - штрафу і пені за одне й те саме порушення, а саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором. За положеннями\~статті 61 Конституції України\~ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Таким чином, суд вважає неправомірним застосування банком двох видів відповідальності за порушення умов кредитного договору пені та штрафу, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідачки заборгованості за нарахованими штрафними санкціями у вигляді штрафів у розмірі 250,00 грн. та 5121,51 грн. Слід зауважити, що вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями\~625,\~1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Крім того, відповідачем заявлено клопотання про застосування позовної давності. Відповідно до\~статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до\~статті 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (статті 257 ЦК України) щодо щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору. Враховуючи те, що кредитним договором не встановлено обов`язку позичальника щомісячно вносити платіж з повернення суми кредиту у конкретно визначеному розмірі та не передбачено самостійної відповідальності за невиконання цього обов`язку, а строк погашення кредиту в повному обсязі у договорі визначено останнім днем місяця, зазначеного на картці (строку кредитування), то в такому випадку позовна давність обраховується з моменту закінчення строку дії кредитної картки. Судом встановлено, що відповідачу надавалися кредитні картки «Універсальна» за № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] та № [NUMBER] , зі строком дії останньої з них до останнього дня липня 2017 року (а.с.221-зворот). Оскільки строк дії картки закінчився 31 липня 2017 року, а з позовом до суду банк звернувся 26.03.2018 року, суд вважає, що трирічний строк на звернення з позовом не пропущено та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог з цих підстав відсутні. Разом з тим, за змістом приписів параграфу 2\~глави 49 ЦК України\~особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі. Але, відповідно до пункту 1 частини другої\~статті 258 ЦК України\~до вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Відтак, стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на стягнення пені. Тобто, перебіг позовної давності для стягнення неустойки (пені, штрафу) за кожним з прострочених щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. У постанові від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 Верховний Суд України, аналізуючи приписи статей\~266\~і частини другої статті\~258 ЦК України, дійшов висновку, що можливість стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Таким чином, з урахуванням заявленої позовної давності до вимог про стягнення пені та кінцевого строку кредитування, обґрунтованою є вимога позову в частині стягнення пені за період із 26 березня 2017 року (12 місяців перед зверненням банку до суду) по 31 липня 2017 року (кінцеву дату нарахування пені), що становить 500,00 грн. і саме ця сума пені підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Виходячи з того, що вимоги позивача задоволено судом частково, з урахуванням приписів частини першої статті 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати з оплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог, а саме 223 грн. 22 коп. (13656,85грн./107801,68 грн. * 1762 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: partial