Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

Позивач [PERSON] господарство «Апіс» 04.01.2018 звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 1 вересня 2016 року між ним та відповідачем [PERSON] укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги, відповідно до умов якого Позикодавець /позивач/ надав Позичальнику /відповідачу/ фінансову допомогу в сумі 7\~000 гривень, а Позичальник зобовязався повернути ці кошти до 1 вересня 2017 року. [PERSON] господарство «Апіс» належним чином виконало умови договору, проте як [PERSON] отримані кошти у встановлений термін не повернула. 26 липня 2017 року та 22 вересня 2017 їй направлені листи щодо повернення коштів, проте станом на 30 грудня 2017 року відповідач кошти не повернула, що змусило позивача звернутися до суду з цим позовом. Строк виконання зобовязання по поверненню безоплатної грошової допомоги сплинув після 1 вересня 2017 року, з 2 вересня 2017 року зобовязання є простроченим, тому до нього застосовуються норми ч. 2 ст. 625 ЦК України, тобто відповідач зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Розмір трьох процентів річних за період з 2 вересня 2017 по 30 грудня 2017 становить 68 грн, індексне збільшення боргу 290, 71 грн. Тому прохає стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості за договором в розмірі 7\~000 грн, 68 грн три відсотки річних та 290, 71 грн інфляційні нарахування. В судове засідання представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності /а.с. 9/ надав заяву про розгляд справи без його участі, крім того, заявами від 05.03.2018 та 30.03.2018 /а.с. 46, 59/ повідомив, що відповідачем сплачено основну суму боргу 7\~000 грн та 358, 71 грн. Відповідач в судове засідання надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає, так як сплатила заборгованість повністю /а.с.67/. Суд вважає за можливо розглянути справу без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у звязку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що 01.09.2016 укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги між [PERSON] господарством «Апіс» /Позикодавцем/ та [PERSON] /Позичальником/, відповідно до умов якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 7\~000 грн без ПДВ, які підлягають поверненню до 01.09.2017 /а.с.12-14/. 21.07.2017 та 22.09.2017 позивач направив на адресу відповідача нагадування про повернення коштів та вимогу про сплату заборгованості /а.с.15-19/. Відповідно прибуткового касового ордеру № 3 від 19.01.2018 відповідач сплатила в касу ФГ «Апіс» 7\~000 грн /а.с.34/, прибуткового касового ордеру № 18 від 12.03.2018 277, 71 грн, прибуткового касового ордеру № 20 від 26.03.2018 81 грн /а.с.55, 60-61/. Всього сплачена сума становить 7\~358, 71 грн. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики згідно до ст.1047 ЦК України укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний вплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. В судовому засіданні встановлено, що відповідач виконала свої боргові зобовязання в період перебування справи на судовому розгляді, на час розгляду справи по суті повністю сплатила суму заборгованості за договором в розмірі 7\~000 грн., три відсотки річних 68 грн та інфляційні нарахування 277, 71 грн, тому позов задоволенню не підлягає. При зверненні до суду з позовом позивачем ФГ «Апіс» сплачено судовий збір у розмірі 1\~600 грн /а.с.2/. Згідно частин 1-2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати повязані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача. Оскільки відповідач добровільно до розгляду справи по суті сплатила загальну суму заборгованості за заявленим до неї позовом, ця сума судом не стягується, то судові витрати покладаються на позивача ФГ «Апіс».

Outcome: dismissed