Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 14 листопада 2014 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з зазначеним позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], який уточнила в поданій до суду 21 листопада 2014 року заяві. Посилалася на те, що вона є співвласником домоволодіння по [ADDRESS], між нею та відповідачами фактично відбувся добровільний розподіл домоволодіння, при цьому вона фактично користується житловими приміщеннями, які складають 50,99 % від всього будинку. Вказувала, що згідно з проведеним фахівцями ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» розрахунку частка майна, який вона фактично користується, складає 1/2 частину об'єкту - садиби по [ADDRESS]. Посилаючись на те, що відповідачі, як співвласники домоволодіння, не бажають в добровільному порядку посвідчити фактичний стан користування майном, в уточненій позовній заяві просила суд відповідно до ст. 357 ЦК України визначити належність їй частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], із зазначенням переліку приміщень та споруд. Просила суд компенсувати за рахунок відповідачів понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду уточнену позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Під час уточнення судом способу захисту порушеного права, вважає, що в порядку, визначеному ст. 16 ЦК України вибрав належний спосіб захисту порушеного права на визнання частки в праві спільної часткової власності. Представник відповідача та відповідач під час розгляду справи просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Представник виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради щодо позовних вимог [PERSON] покладався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 30 червня 1981 року є власником 19/50 частин житлового будинку з часткою надвірних будівель і споруд по [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння. Відповідач [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м. Полтави від 07 березня 2013 року, яке вступило в законну силу, є власником 11/25 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Право власності зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Також встановлено, що відповідачу [PERSON] на праві власності належить 9/25 частин житлового будинку по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину після померлої [PERSON] та на підставі договору дарування від 01 липня 2013 року. За нормами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В поданій до суду позовній заяві позивач [PERSON], просить суд визначити належність їй частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами. При цьому посилається на норми ст. 357 ЦК України. В той же час, згідно з вимогами ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. При цьому з огляду на положення частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, який за власний кошт зробив добудову (прибудову) до будинку, але без згоди інших співвласників цього будинку, та/чи без дотримання встановленого законом порядку не має права на зміну розміру часток. Як встановлено судом та визнавалося представником позивача в судовому засіданні, [PERSON] за адресою м. Полтава, [ADDRESS] без отримання відповідних дозволів та без затверджених проектів здійснила ряд добудов до житлового будинку та побудувала ряд надвірних споруд. Також встановлено, що станом на час вирішення справи судом такі побудови та прибудови не зареєстровані як об'єкти закінченого будівництва та не зареєстровані ні в органах бюро технічної інвентаризації, ні в Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що здійснені позивачем [PERSON] в домоволодінні по [ADDRESS] прибудови та споруджені господарські будівлі хоча і побудовані за її рахунок, але без дотримання встановленого законом порядку, не зареєстровані, тому в силу частини 4 ст. 357 ЦК України не тягнуть зміну часток співвласників в праві спільної часткової власності. Тому позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та не підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог судом також враховується, що відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Нормами ст. 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів. Позивач, звертаючись з позовними вимогами до відповідачів просить суд саме визначити належність їй частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами. В судовому засіданні представник позивача наполягав саме на такому способі захисту порушеного права. Разом з тим, нормами ст. 357 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, регулюють визначення часток у праві спільної часткової власності, в тому числі право на відповідне збільшення частки. В судовому порядку не підлягає визначенню належність частки в праві спільної часткової власності на нерухоме майно. Тому позовна вимога [PERSON] не ґрунтується на нормах закону та не відповідає способам захисту порушених прав, які передбачені Цивільним кодексом України. При вирішенні справи судом також враховується та обставина, що саме відповідачі [PERSON] та [PERSON] у встановленому законом порядку зареєстрували свої частки в праві спільної часткової власності ([PERSON] - 11/25, [PERSON] - 9/25). Незареєстрованою у встановленому законом порядку часткою позивача [PERSON] є частка в розмірі 5/25. В силу норм ст. 211 ЦПК України окрема ухвала суду - це ухвала, якою суд реагує на виявлені під час розгляду справи порушення закону і причини та умови, що сприяли вчиненню порушення. Окрема ухвала є формою профілактичного впливу судів на правопорушення. Підставою для окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для окремої ухвали немає. При цьому суд має право, але не зобов'язаний постановляти окрему ухвалу. Позивач [PERSON], наполягаючи на постановленні судом окремої ухвали щодо зобов'язання її, відповідачів та виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради вчинити дії по розподілу земельної ділянки по [ADDRESS], фактично просить суд вирішити вимоги, які знаходиться поза межами предмета судового дослідження. У зв'язку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем [PERSON] судові витрати не підлягають їй відшкодуванню.

Outcome: dismissed