Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

Позивач 17.12.2104 року звернувся до суду із вказаним позовом. В його обґрунтування зіслалався на те, що 10.05.2012 року відповідач позичив у нього гроші у сумі 17000 доларів США про що написав відповідну розписку. 19.02.2013 р. відповідач повернув йому 4000 доларів США. Пізніше став уникати зустрічі і повторно дав йому розписку на суму 10000 доларів США та 3000 доларів США. Коли він звернувся із вимогою про повернення коштів, [PERSON] відмовив йому у цьому. 07.08.2014 р. він звернувся у Червоноградське МВ ГУМВСУ у Львівській області із заявою про внесення відомостей до ЄРДР по факту шахрайства. У ході досудового розслідування даного кримінального провадження відповідач підтвердив факт позичення коштів у сумі 13000 доларів США. Добровільно коштів відповідач повернути не хоче, тому просить суд стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики від 19.02.2013 р. та 26.07.2013 р. у розмірі 13000 доларів США, 158227,69 грн. штрафних санкцій, а саме: 87345,22 грн. за користування чужими коштами, 49330,32 індекс інфляції, та 2155215 - 3% річних від простроченої суми. У судовому засіданні позивач позов підтримав, в його обґрунтування зіслалався на обставини вказані у позовній заяві. Додатково зазначив, що позичив відповідачу 13000 доларів США, про що останнім були надані дві розписки. [PERSON] у добровільному порядку коштів повертати не хоче, у звязку із чим він був вимушений звернутись до суду. Просив позов задовольнити повністю та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач до суду не зявився, про час та місце слухання справи належним чином повідомлений. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково, а саме визнав основну суму боргу. Зазначив, що вимоги про стягнення процентів за користування чужими коштами не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки у договорах позики сторонами не було обумовлено розміру відсотків за користування коштами Щодо вимог про стягнення інфляційних вказав, що оскільки позика була надана в іноземній валюті, тому вимоги про нарахування інфляційних втрат не може бути задоволено, так як такі застосовуються лише у випадку прострочення грошового зобовязання у гривні. Також вказав, що вимоги про стягнення 3% річних від суми простроченого зобовязання також не підлягають до задоволення, так як позика була безстроковою, а [PERSON] не предявляв до позивача вимоги про повернення коштів, а безпосередньо звернувся до суду. Звертав увагу суду на те, що позивачем не вірно проведено розрахунок сум заборгованості. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] 19.02.2013 р. позичив [PERSON] гроші у сумі 10000 доларів США, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією розписки. а.с. 6. Також, 26.07.2013 р. [PERSON] позичив у позивача кошти у сумі 3000 доларів США, що також підтверджується копією розписки. а.с.7. Відповідно до положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або ж таку кількість речей також роду та такої якості. Статтею 1049 ЦК України,\~ позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. З пояснень позивача вбачається, що він неодноразово звертався із вимогою про повернення коштів до [PERSON], однак той уникав зустрічей та коштів не повернув. У звязку із чим [PERSON] звертався із заявою про вчинення відносно нього шахрайських дій [PERSON]. Тому, суд приходить до висновку, що вимоги про повернення основної суми боргу за договорами позики від 19.02.2013 р. та 26.07.2013 р. підлягають до задоволення. Однак, позивач ставить вимоги про стягнення з [PERSON] боргу згідно договору позику у іноземній валюті, а саме просить стягнути 13000 доларів США. Згідно з ч.1, 2 ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на вимоги зазначеної статті, заборгованість за договорами позики слід стягнути у гривні, шляхом конвертації суми в іноземній валюті у національну грошову одиницю на день здійснення платежу. Що стосується вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, індексу інфляції та трьох процентів річних суд прийшов до такого висновку. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо вимог про стягнення процентів за користування чужими грошовими коштами, то суд вирішив наступне Як передбачено\~ \~ \~ \~ ст. 1048 ЦК України\~ ,\~ позикодавець має право\~ \~ \~ \~ на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше\~ \~ \~ \~ не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Отже, у ч.1 ст.1048 ЦК, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця в разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в ч.2 ст.1048 ЦК. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами у договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки НБУ. З огляду на це посилання представника відповідача на ту обставину, що у розписці наданій [PERSON] позивачу не передбачено сплати відсотків за користування даними коштами, судом не приймаються. [PERSON] надав власний розрахунок відсотків за користування чужими коштами (заява про уточнення вимог від 26.03.2015 р.), відповідно до якого борг відповідача складає 87345.22 грн., з розрахунку курсу 1 долара США станом на 24.03.2015 р. у розмірі 23.28 грн.. Однак, наданий [PERSON] розрахунок процентів за користування коштами є невірним, оскільки не ґрунтується на нормах права та повністю не відображає порядок їх нарахування. Так, в відповідно до вимог ст.1048 ЦК України, якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У наданому позивачем розрахунку, облікова ставка НБУ за усі періоди сумована, а також до уваги взято облікову ставку починаючи з 10.06.2013 р., хоча фактично відповідно до наданої розписки договір позики був укладений з 19.02.2013 р. де на той час облікова ставка НБУ була встановлена у розмірі 7,5%. Окрім цього, розмір процентів за користування чужими коштами [PERSON] розраховує із загальної суми позики, а саме: 13000 доларів США, однак з наявних копій розписок встановлено, що 19.02.2013 р. у позику було надано 10000 доларів США, а 26.07.2013 р. 3000 доларів США. Тому відсотки за користування чужими коштами слід проводити з врахуванням взятої на той час позики. Розрахунок відсотків за користування чужими коштами слід провести починаючи з з 19.02.2013 по 26.03.2015р. (дата уточнення позовних вимог позивачем) відповідно до наступної формули: (борг*облікова ставка НБУ/100*дні прострочки/365: - проценти за період 19.02.2013 р. по 09.06.2013 р. складають 10000*7,5/100*110/365=226,02 доларів США. - проценти за період з 10.06.2013 р. по 26.07.2013 р. 10000*7/100*46/365=88,2 доларів США. - проценти за період з 26.07.2013 р. по 12.08.2013 р. - 13000*7,0/100*17/365=42,38 доларів США. - проценти за період з 13.08.2013 р. по 14.04.2014 р. - 13000*6,5/100*244/365=564,8 доларів США. - проценти за період з 15.04.2014 р. по 16.07.2014 р. - 13000*9,5/100*92/365=311,2 доларів США. - проценти за період з 17.07.2014 р. по 12.11.2014 р. - 13000*12,5/100*148/365=658,9 доларів США. - проценти за період з 13.11.2014 р. по 05.02.2015 р. - 13000*14,0/100*84/365=418,8 доларів США. - проценти за період з 06.02.2015 р. по 03.04.2015 р. - 13000*19,5/100*25/365=173,6 доларів США. - проценти за період з 04.03.2015 р. по 26.03.2015 р. - 13000*30/100*23/365=245,75 доларів США. Всього разом 2729, 65 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.03.2015 р. становить 63546,252 грн. Також, позивач ставить вимоги про стягнення з [PERSON] індексу інфляції. Однак, як передбачено нормами ЗУ Про індексацію грошових доходів населення від 3.07.91 №1282-ХІІ, індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в націо\- нальній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає тільки грошова одиниця України, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду від 28.03.2012 у справі №6-36736вов10). Тому, норми ч.2 ст.625 ЦК щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні. З врахуванням наведеного, суд вважає, що оскільки позика була надана в іноземній валюті, а саме у доларах США, то позов у частині стягнення індексу інфляції у розмірі 49330,32 грн. до задоволення не підлягає. Вирішуючи вимоги про стягнення трьох процентів річних суд прийшов до наступного. Згідно ч.2 ст.1049 ЦК України, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно копії боргової розписки від 19.02.2013 р., термін виконання останньої 3 місяці. З огляду на це початок перебігу строку для нарахування 3% річних починається з 19.05.2013 р. до 26.03.2015 р. і станом на день уточнення позивачем вимог становить 676 днів. Суд враховує заперечення представника відповідача, щодо безстроковості договору позики від 26.07.2013 р. та відсутності в матеріалах справи вимоги позивача, щодо повернення даних коштів. Однак суд враховує і ту обставину, що 07.08.2014 р. [PERSON] зареєстрував до Червоноградського МВ ГУМВСУ у Львівській області заяву щодо порушення кримінального провадження відносно [PERSON] по факту шахрайства. Тому, суд вважає, що строк предявлення вимоги про повернення позики згідно боргової розписки від 26.07.2013р. слід рахувати саме з 07.08.2014 р., а датою початку прострочення виконання зобовязання слід вважати 06.09.2014 р., а період прострочення виконання зобовязання з 06.09.2014 р. по 26.03.2015 р. становить 201 день. Розрахунок трьох відсотків річних від суми простроченого зобовязання: Згідно розписки від 19.02.2013 р. - 676*10000/365*3/100=555,61 доларів США. Згідно розписки від 26.07.2013 р.- 201*3000/365*3/100=49,56 доларів США. Всього разом 605,17 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 24.03.2015 р. становить 14088,35 грн. З огляду на це вимоги позивача про стягнення 3 % річних у розмірі 21552,15 грн. до задоволення не підлягають. Згідно вимог ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наявних у матеріалах справи квитанцій про сплату судового збору , [PERSON] сплатив 3654 грн. судового збору, які підлягають стягненню в його користь із відповідача.

Outcome: partial