Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

Позивач 16 вересня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він працює на Державному Дніпропетровському ливарно-механічного заводі начальником охорони з 27 грудня 2014 року, згідно наказу № 11-к від 26.12.2014 року. Заборгованість відповідача по виплаті заробітної плати згідно довідки з червня 2015 року по серпень 2015 року складає 13\~794,47 грн., яку і просив стягнути з відповідача. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що на підставі наказу № 11-к від 26 грудня 2014 року [PERSON] був прийнятий на роботу до Державного Дніпропетровського ливарно-механічного заводу на посаду начальника охорони (а.с.6). Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ч. 1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України. Разом з тим, відповідач з червня 2015 року по серпень 2015 року включно не виплачує позивачу нараховану йому заробітну плату, яка згідно довідки від 14.09.2015 року складає 13\~794,47 грн. За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, суд вважає за необхідне стягнути з Державного Дніпропетровського ливарно-механічного заводу на користь [PERSON] нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 13\~794,47 грн. та позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Проте, позовні вимоги в частині видачі судового наказу не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача у дохід держави підлягають стягненню судові витрати: по сплаті судового збору у розмірі 1218 грн. На підставі викладеного і

Outcome: partial