Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

Позивач [PERSON], [PERSON]. звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що їм на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] Відповідач по справі знайомий їх покійного чоловіка - батька. Зареєстрований у будинку з 26.04.2006 року, але фактично не проживає у вказаному будинку з 2007 року і по теперішній час місце його перебування їм не відомо. Реєстрація місця проживання відповідача в належному їм будинку носить формальний характер та обмежує їх права як власників. Вони не зверталися до відповідача з проханням виписатися в добровільному порядку, оскільки останнє його відомо місце проживання це адреса нашого будинку. Тому вони були змушені звернутися до суду. В судове засідання позивачі не з'явилися, але завчасно надіслали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялися. На підставі ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно повідомленого відповідача та за відсутності позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, у порядку заочного провадження на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши і оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що будинок [ADDRESS] є власністю [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 5.11.2013 року та витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки про склад сім'ї виданої Онуфріївською селищною радою Кіровоградської області, встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Дана правова позиція Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах. В силу ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2ст. 346 ЦК Україниправо власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Після дослідження та оцінки доказів у справі, наданих позивачем відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, вони вважаються судом належними та допустимими, згідно до ст. ст. 58, 59 ЦПК України і вони свідчать про наявність перешкод позивачу у користуванні належною йому власністю та підстав для визнання відповідача, таким, що втратив право користування житлом, так як він без поважних причин понад рік відсутній в ньому, за відсутності між позивачем і відповідачем домовленості про це і відсутністю причин передбачених законом, які вважаються поважними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі без поважних причин більше одного року, але будучи зареєстрованим у даному житловому будинку, він перешкоджає позивачам належним чином використовувати свої право власника на дану квартиру, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Судові витрати по справі сплачені позивачами при подачі позовної заяви до суду складають 647 гривні 00 копійок. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved