Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

позивач 27.08.2015 року звернувся в суд з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет застави та стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовну заяву\~мотивує тим,\~що 23\~травня 2012\~року між\~публічним акціонерним\~товариством «Плюс\~Банк»,\~правонаступником якого\~є\~\~ПАТ «Ідея\~Банк»,\~та [PERSON]\~укладено кредитний\~договір,\~за умовами\~якого позичальник\~отримав кредит\~на придбання\~автомобіля «Citroen\~С4\~aircross»,\~2012\~року випуску,\~у розмірі\~230\~925\~грн 97\~коп.\~на строк\~85\~місяців зі\~сплатою 18,99\~%\~річних.\~06\~липня 2012\~року на\~забезпечення виконання\~зобов'язань\~за вказаним\~кредитним договором\~між банком\~та [PERSON]\~укладено договір\~застави,\~за умовами\~якого заставодавець\~передав банку\~у заставу\~вказаний автомобіль,\~який належить\~йому на\~підставі свідоцтва\~про реєстрацію\~транспортного засобу\~від 22\~травня 2012\~року.\~11\~лютого 2015\~року на\~забезпечення виконання\~зобов'язання\~за вказаним\~кредитним договором\~між банком\~та [PERSON],\~як поручителем,\~укладено договір\~поруки,\~за умовами\~якого поручитель\~зобов'язався\~солідарно з\~позичальником відповідати\~перед банком\~за виконання\~ним зобов'язання\~по вказаному\~кредитному договору\~у межах\~50\~грн.\~ Відповідачі\~взяті на\~себе зобов'язання\~не виконували,\~на вимоги\~не\~реагували,\~унаслідок чого\~станом на\~14\~серпня 2015\~року виникла\~заборгованість за\~кредитним договору\~розмірі 255\~267\~грн 17\~коп.,\~з яких:\~основний борг\~у розмірі\~172\~478\~грн.\~99\~коп.,\~прострочена заборгованість\~у\~розмірі 20\~728\~грн 55\~коп.,\~прострочені проценти\~у розмірі\~54\~063\~грн.\~72\~коп.,\~строкові проценти\~у розмірі\~2\~793\~грн 73\~коп.,\~пеня за\~несвоєчасне виконання\~зобов'язання\~у розмірі\~243\~грн 98\~коп.,\~дебіторська заборгованість\~у розмірі\~4\~958\~грн 20\~коп.\~З урахуванням\~викладеного ПАТ\~«Ідея Банк»\~просить суд\~вилучити у\~\~[PERSON]\~предмет застави,\~а саме\~автомобіль «Citroen\~С4\~aircross»,\~\~\~2012\~року випуску,\~та передати\~його банку;\~у рахунок\~погашення заборгованості\~за вказаним\~кредитним договором\~у розмірі 255 267 грн.\~\~17 коп., звернути стягнення на зазначений предмет застави шляхом продажу автомобіля банком будь-якій третій особі покупцю від імені власника за ціною, не нижче ринкової, визначеної суб'єктом оціночної діяльності, надати банку усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, у тому числі проводити усі необхідні дії в органах Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України та усіх інших державних та недержавних органах, установах. Також просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 50 грн. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з мотивів наведених вище. Просив позов задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно. Оскільки його місце проживання на даний час достовірно не відоме, його повідомлено про розгляд справи у відповідності до вимог ч.11 ст.128 ЦПК України шляхом поміщення оголошення на сайті судової влади України. Оскільки відповідач [PERSON] повторно не зявився і причин неявки суду не повідомив, відзиву на позов не представив, заяви про відкладення розгляду справи також не подав, тому суд вважає, що справу слід розглянути у його відсутності та за згоди позивача постановити заочне рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася повторно, причин неявки суду не повідомила, відзиву на позов не представила, заяви про відкладення розгляду справи також не подала, тому суд вважає, що справу слід розглянути у її відсутності та за згоди позивача постановити заочне рішення суду. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 травня 2017 року апеляційна скарга ПАТ «Ідея Банк» відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін. Постановою Верховного суду від 31.10.2018 року рішення Личаківського районного суду м.Львова від 25.10.2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11.05.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою від 10.12.2018 року справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду. У зв'язку з набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 та вступом в дію 15.12.2017 нової редакції Цивільного процесуального кодексу України, суд здійснював розгляд цієї справи за правилами Цивільного процесуального кодексу України від 15.12.2017 за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до положень ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до положень ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом установлено, що 23 травня 2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та\~\~\~\~[PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит на придбання автомобіля «Citroen С4 aircross», 2012 року випуску, у розмірі 230 925 грн 97 коп. на строк 85 місяців зі сплатою\~18,99 % річних (а.с 23-24). 06 липня 2012 року на забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON] укладено договір застави, за умовами якого заставодавець передав банку у заставу автомобіль «Citroen С4 aircross», 2012 року випуску, номерний знак [NUMBER], який належить йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу\~від 22 травня 2012 року (а.с. 25-26). 11 лютого 2015 року на забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором між банком та [PERSON], як поручителем, було укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов'язання по вказаному кредитному договору у межах 50 грн. (а.с. 12). За змістом статей 525, 526\~ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно з частиною четвертою статті 612\~ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до статті 613\~ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку. Якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Проте, згідно з положеннями статті 537\~ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Нотаріус повідомляє кредитора у порядку, встановленому законом, про внесення боргу у депозит. Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що відмова кредитора від запропонованого боржником виконання договору може мати місце лише тоді, коли кредитор може прийняти виконання від боржника, однак з суб'єктивних причин відмовляється це зробити. Натомість, не можна вважати відмовою об'єктивну неможливість прийняти виконання боржника, оскільки в такому випадку матиме місце не відмова від прийняття виконання, а лише неможливість прийняти виконання. ПАТ «Ідея Банк» зазначало про те, що відповідачі взяті на себе зобов'язання не виконували, на вимоги не реагували, унаслідок чого станом на\~14 серпня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 255 267 грн 17 коп., з яких: основний борг у розмірі 172 478 грн 99 коп., прострочена заборгованість у розмірі 20 728 грн 55 коп., прострочені проценти у розмірі 54 063 грн 72 коп., строкові проценти у розмірі 2 793 грн 73 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання у розмірі 243 грн 98 коп., дебіторська заборгованість у розмірі 4 958 грн 20 коп. Ураховуючи викладене, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виконував обов'язок з погашення кредитної заборгованості шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей, хоча як ствердив представник позивача останній платіж було здійснено 11.06.2014 році, з цього часу реквізити для сплати не змінювалися, жодний нотаріус не повідомляв банк про те, що боржником було внесено кошти на депозит нотаріуса. Крім цього неповідомлення банком\~ як позичальника, про нові реквізити банківської установи, чи про порядок роботи відділень банку не звільняє його від виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором. У відповідності до положень ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до положень ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем підставно заявлено вимогу про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 грн. Відповідно до положень ст.572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Оскільки судом встановлено, що відповідачем порушено умови кредитного договору, заборгованість за договорами залишилась непогашена, а тому суд вважає підставними вимоги позивача про звернення стягнення на автомобіль в рахунок погашення заборгованості. Положеннями ст.25 Закону України «Про забезпечення права вимоги кредиторів та реєстрацію обтяжень» визначено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються, окрім іншого, заходи щодо забезпечення збереження предмета забезпечувального обтяження або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні, спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону; Відповідно до положень ст.26 вказаного закону, обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Аналогічне положення задеклароване сторонами у пункті 5.2 договору застави. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач на свій розсуд підставно обрав спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження\~-\~продаж автомобіля\~шляхом укладення\~договору купівлі-продажу\~з іншою\~особою-покупцем.При цьому відсутні будь-які докази, що банк припинив прийом коштів за спірним кредитним договором, чи перешкоджав відповідачу у виконанні своїх зобов'язань. Крім того, статтею 617\~ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 частини першої статті 263\~ЦК України наведено ознаки непереборної сили як надзвичайної або невідворотної за даних умов події. Отже, непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Відповідно до\~\~статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», відповідно до якого протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення\~\~від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов'язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. Такий документ відповідачами суду подано не було. З врахуванням наведеного вище, суд вважає, що позов слід задоволити, вилучити та звернути стягнення на\~предмет застави\~в рахунок\~погашення кредитних\~зобовязань відповідача\~перед ПАТ\~«Ідея Банк».,\~шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем. Також слід надати позивачу всі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу власника, які повязані з продажем автомобіля тощо). Окрім\~цього слід\~стягнути з\~відповідачів солідарно\~заборгованістьза кредитним договором від 23.05.2012 року, внаслідок невиконання відповідачем [PERSON] договору поруки, який був укладений в забезпечення виконання цього зобовязання в розмірі 50 грн. При цьому, задовольняючи позов, у відповідності до\~ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені останнім і документально підтверджені судові витрати в розмірі 9872,81 грн., що складаються із: судового збору в розмірі 2552,76 грн.( а.с.5), витрат на здійснення оголошення в пресі у розмірі 420 грн. (а.с.53), судовий збір за подання апеляційної скарги 2807,94 грн. ( а.с.119), витрати на здійснення оголошення у пресі 420 грн. ( а.с.140), судовий збір за подання касаційної скарги 3063,20 грн., ( а.с.165), судовий збір за забезпечення позову у розмірі 609 грн. ( а.с.42) Разом з тим, суд вважає, що в даному випадку судові витрати слід стягувати не в солідарному порядку, а з врахуванням пропорційності задоволення вимог до кожного із відповідачів і оскільки майнова вимога до першого відповідача значно перевищує вимогу до поручителя, тому всю суму витрат слід покласти на позичальника. Крім цього у відповідності до ч.7 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев'яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили.

Outcome: approved