Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката [PERSON] звернувся до суду з позовом ПАТ „Запоріжжяобленерго про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач перебував у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго», який ухилявся та ухиляється від виплати заробітної плати після звільнення. Ухвалою судді від 17.12.2018 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. 11.12.2018 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні у повному обсязі, посилаючись на те, що позивач пропустив тримісячний строк для звернення із позовом щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушення строків їх виплат, що підтверджено довідкою та надано суду. У судовому засіданні представник позивача повідомив, що заборгованість по зарплаті була погашена разом із компенсацією втрати частини доходів у звязку з порушення строків їх виплат, тому просить стягнути лише середній заробіток за час затримки виплати зарплати періоду з 16.03.2018 року по 23.08.2018 року в розмірі 31661,30 гривень. У судовому засіданні представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову, оскільки заборгованість перед позивачем погашена в повному обсязі, на підтвердження чого надав бухгалтерську довідку. На підставі ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу із фіксацією судового процесу. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] [INFO], працював у ПАТ «Запоріжжяобленерго». Був звільненим на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ №1074-к від 15.03.2018 року). Середньоденна заробітна плата позивача складає 295,90 гривень. Розрахунок середньоденної заробітної плати проведено позивачем без включення до її розміру податків та зборів. Представник відповідача підтвердив такий розмір середньоденного заробітку, що не містить податки та зборів. Викладені обставини відповідачем не оспорюються, тому з урахуванням положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Щодо заперечень відповідача про порушення строку позовної давності суд зазначає, відповідно до абз. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Крім цього, судом було встановлено факт погашення заборгованості по зарплаті відповідача перед позивачем станом на 23.08.2018. В день звільнення відповідач не виплатив всю належну позивачу заробітну плату та прирівняні до ней виплати і компенсації. Виходячи з цього, позивач не отримував належних грошових виплат за період з 16.03.2018 по 23.08.2018 Таким чином, судом встановлено, що даний спір виник у сфері трудових відносин, відповідачем порушено права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Трудові правовідносини регулюються Кодексом законів про працю України (КЗпП України). Відповідно до\~статті\~116\~КЗпП України\~при\~звільненні працівника\~виплата всіх\~сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~у день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у відповідності до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України. Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі не проведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Крім цього, статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тобто в розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. З огляду на наведене, законом визначено право позивача на виплату йому заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, а доводи відповідача про скрутне фінансове становище та пропуск строків для звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку не можуть бути підставою для позбавлення права особи на зазначені виплати, тому в цій частині позов підлягає задоволенню. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку становить 31\~661,30 гривень з розрахунку: 107 робочих днів (з 16.03.2018 року по 23.08.2018 року) х 295,90 гривень (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення), що підтверджується матеріалами справи та відповідачем не спростовано. \~ \~ \~ \~На підставі п. 1.ч. 1\~ст. 5 ЗУ „Про судовий збір\~позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гривень.

Outcome: approved