Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Позивач 16 жовтня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 05 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11293940000, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 131 490,00 грн., зі сплатою відсотків за користуванні у розмірі 12,5% річних, строком користування до 05 лютого 2015 року. В забезпечення виконання позичальником кредитного договору, 05 лютого 2008 року між позивачем і [PERSON] було укладено договір поруки № 1293940000/1, згідно умов якого поручитель зобов'язалась перед банком відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною. Позивач зазначає, що зі своєї сторони виконав умови кредитного договору, кредит позичальнику надав. Але, [PERSON], попри взяті на себе зобов'язання, у терміни визначені умовами договору, кредитні кошти та проценти за користування кредитом своєчасно не повернув, допустив прострочення позики, тим самим порушив умови укладеного кредитного договору, у зв'язку із чим, станом на 29.09.2014 року його заборгованість перед банком складає 23 121,44 грн., із якої: · заборгованість за кредитом - 21 834,42 грн.; · заборгованість за процентами - 864,27 грн.; · пеня - 428,75грн. Оскільки співвідповідачі добровільно не бажають виконувати взяті на себе зобов'язання, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, у якому просив суд стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] суму заборгованості за кредитним договором № 11293940000 від 05.02.2008 року в сумі 23 121,44 грн. та судові витрати по справі. В судове засідання позивач, в особі свого законного представника, не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.53). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового засідання неодноразово повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причин своєї неявки у судові засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилав. Співвідповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за своєю відсутністю до суду не надсилала. Зважаючи на довго тривалість судового розгляду та наголошуючи на тому, що відповідачі повідомлені належним чином, про що свідчить реєстр поштових відправлень від 16.12.2014 року, суд вважає за доцільне розглянути справу без участі відповідачів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 05 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11293940000, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 131 490,00 грн. та сплатити проценти за користування в розмірі 12,50% річних, шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах визначених договором, строком користування до 05 лютого 2015 року (а.с.5-12). Згідно п.2.1. Розділу 2 кредитного договору, забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань позичальника забезпечувалися заставою транспортного засобу, а також порукою [PERSON], з якою було укладено договір поруки № 11293940000/1 (а.с.6,13-14). Згідно п.1.3, п.1.4 договору поруки, [PERSON] відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов'язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Згідно п.2.2 договору поруки, у випадку невиконання боржником своїх зобов'язань за основним договором кредитор має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обов'язковими до виконання поручителем на десятий робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом). За змістом ч.1 ст.553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Позивач умови кредитного договору виконав, - кредит надав. Але, [PERSON], в порушення умов кредитного договору допустив прострочення повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим, станом на 29 вересня 2014 року його заборгованість перед банком складає 23 121,44 грн., із якої: · заборгованість за кредитом - 21 834,42 грн.; · заборгованість за процентами - 864,27 грн.; · пеня - 428,75грн. (а.с.15-23). Про наявність заборгованості за кредитним договором №11293940000 від 05.02.2008 року, відповідачі повідомлялись шляхом направлення поштою претензій від 22.08.2014 року (а.с.39,41). У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. У відповідності до вимог ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків. Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути солідарно із [PERSON], [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 23 121,44 грн. Вирішуючи щодо судових витрат, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, суд враховує, що при зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір, його вимоги задоволено, тому із співвідповідачів у рівних частках належать до стягнення документально підтверджені судові витрати у сумі 243,60 грн. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved