Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 листопада 2016 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби міста Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області про стягнення грошових коштів. В поданій до суду 06 січня 2017 року заяві уточнив свої позовні вимоги. Посилався на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними результати торгів, проведених ПП «[PERSON]Ш.» 20 січня 2012 року з реалізації нерухомого майна квартири [ADDRESS], протокол прилюдних торгів та акт про проведення прилюдних торгів. Також рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про належність [PERSON] зазначеної квартири. Вказував, що він брав участь в зазначених торгах, сплатив на користь ПП «[PERSON]Ш.» гарантійний внесок в розмірі 15270 грн., 274860 грн. сплатив на депозитний рахунок [PERSON] відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції за придбане майно та 15270 грн. доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених ним коштів склала 305400 грн. Посилався на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року в справі № 552/1194/15-ц за його позовом стягнуто з [PERSON] ВДВС Полтавського міського управління юстиції на його користь 25532,73 грн. В поданій до суду первісній позовній заяві, обґрунтовуючи свої вимоги нормами ст. 215-216 ЦК України, просив суд стягнути з [PERSON] відділу ДВС м. Полтава на його користь 249\~327,27 грн. сплачених за придбане нерухоме майно, шляхом списання з рахунків Управління державної казначейської служби України в Полтавській області. В подальшому 06 січня 2017 року позивач [PERSON] збільшив розмір своїх позовних вимог та, посилаючись на те, що сума грошових коштів в розмірі 249327,27 грн. є безпідставно набутою відповідачем, зберігалася ним без достатньої правової підстави, в порядку, визначеному ст. 1212 ЦК України, просив суд стягнути додатково з [PERSON] відділу ДВС м. Полтава на його користь 247537,42 грн. інфляційних збитків та 22869,80 грн. процентів за користування коштами шляхом їх списання з рахунків Управління державної казначейської служби України в Полтавській області. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду уточнену позовну заяву, посилаючись на обставини, що викладені поданих до суду заявах. Вважає, що сума грошових коштів в розмірі 249327,27 грн. підлягає стягненню з відповідача в порядку реституції як із сторони недійсного правочину, а суми грошових коштів в розмірі 247537,42 грн. та 22869,80 грн. в порядку ст. 1212 ЦК України. Представники [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Полтава в задоволенні позовних вимог просили відмовити, посилалися на те, що не є стороною недійсного правочину, окрім того, не є особою, яка набула грошові кошти без належної правової підстави в розумінні ст. 1212 ЦК України. Представник третьої особи в судовому засіданні в задоволенні позовних вимог просив суд відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року, яке вступило в законну силу, звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру [ADDRESS], яка належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 6406С23/41 від 28 листопада 2006 року та № 6407С29/87 від 07 листопада 2007 року, укладеними між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та [PERSON] у розмірі 936 грн. 54 коп. та 22453 доларів США, та відшкодування судових витрат у розмірі 1820 грн., шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета іпотеки 259440 грн. По даній справі судом були видані виконавчі листи, які ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» були предявлені на примусове виконання до [PERSON] відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції (нині [PERSON] відділ державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області) в липні 2010 року. Також встановлено, що предмет іпотеки квартира [ADDRESS] в результаті примусового виконання зазначеного судового рішення була реалізована в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження» 20 січня 2012 року, про що складено протокол проведення прилюдних торгів № 1711068-1 від 20.01.2012 року та акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 31.01.2012 року. Покупцю [PERSON] видано відповідно свідоцтво про право власності на квартиру. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсним результати прилюдних торгів, які проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива-В.Ш.» з реалізації квартири [ADDRESS], визнано недійсним протокол про проведення зазначених прилюдних торгів, визнано недійсним акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та визнано недійсним свідоцтво про належність [PERSON] квартири [ADDRESS]. Також дослідженими в справі доказами встановлено та не оспорювалося сторонами по справі, що позивач [PERSON] у звязку з прийняттям участі в прилюдних торгах та визначенням його переможцем сплатив на користь ПП «Нива-В.Ш.» гарантійний внесок в сумі 15270 грн., 274860 грн. за придбане майно та 15270 грн. доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених позивачем коштів склала суму в розмірі 305400 грн., за якою і було реалізовано предмет іпотеки. Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року за позовом [PERSON] стягнуто з Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» на користь [PERSON] 30540 грн. Також рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року в справі № 552/1194/15-ц стягнуто з [PERSON] відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на користь [PERSON] 25532,73 грн., зарахованих в якості виконавчого збору шляхом їх списання з рахунків державної казначейської служби України в Полтавській області. Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення грошових коштів з [PERSON] відділу ДВС м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області позивач [PERSON] посилається на те, що грошові кошти в розмірі 249327,27 грн. підлягають також стягненню з відповідача [PERSON] ВДВС м. Полтави в порядку реституції як із сторони недійсного правочину Разом з тим, як встановлено судом, грошова сума в розмірі 249327,27 грн. трьома рівними платежами в сумі 83109,09 грн. згідно з платіжними дорученнями від 27 січня 2012 року [PERSON] відділом ДВС Полтавського міського управління юстиції перерахована ПАТ «Укрексімбанк» на виконання судового рішення та згідно виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Полтави за № 2-836/10 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Судом встановлено, що згідно з договором № 1711067 про надання послуг по реалізації і проведенню торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 23 вересня 2011 року, укладеного між [PERSON] ВДВС Полтавського міського управління юстиції та ПП «Нива-ВШ», спеціалізована організація на торгах виступає від власного імені, і отже, саме вона є стороною договору на торгах (продавцем). Як встановлено судом, сторонами договору (торгів), які відбулися 20 січня 2012 року з реалізації квартири [ADDRESS] та які визнані судом недійсними, є ПП «Нива-В.Ш.» (організатор торгів) та позивач [PERSON] (їх переможець). За таких обставин, саме ці сторони договору в результаті визнання торгів недійсними повертаються в первісний стан шляхом реституції. Зазначену позицію виклав Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п. 30 постанови від 7 лютого 2014 року N 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». Відповідач [PERSON] відділ державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області не є стороною договору (проведених торгів), тому нього не можуть бути застосовані наслідки недійсності даного правочину. При цьому в силу норм ст. 216 ЦК України реституція полягає в зобовязанні торгівельної організації повернути іншій стороні, в даному випадку [PERSON], грошових коштів, одержаних за недійсним правочином, і в зобовязанні [PERSON] повернути торгівельній організації предмет іпотеки квартиру. Як розяснив Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в п. 30 постанови від 7 лютого 2014 року N5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» у разі наявності підстав для визнання публічних торгів недійсними у первісний стан шляхом реституції повертаються сторони договору - організатор торгів та їх переможець. Отже, після цього майно підлягає повторному продажу з публічних торгів відповідно до порядку, встановленого для виконання судового рішення, оскільки задоволення позову про визнання торгів недійсними не скасовує судового рішення, для виконання якого такі торги були проведені. З цих підстав позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] ВДВС м. Полтави про стягнення суми грошових кошів в розмірі 249327,27 грн. є безпідставними та не підлягають задоволенню. Посилання позивача в поданій до суду позовній заяві, а також в судовому засіданні на ту обставину, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року в справі № 552/1194/15-ц встановлено, що саме [PERSON] ВДВС м. Полтави є стороною недійсного правочину є необґрунтованим субєктивним тлумаченням позивачем судового рішення, яке вступило в законну силу. За нормами ст. 1212 ЦК України, на яку посилається позивач в поданій до суду уточненій позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Частиною 2 зазначеної статті також передбачено, що положення цієї глави (Глава 83 «Набуття, збереження майна без достатньої правової підстави») застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Статтею ст. 1214 ЦК України, на яку також посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на прилюдних торгах, а відтак є правочином. Отже, ураховуючи, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені ч. ч. 1-3 та 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 цього Кодексу). Тобто, відчуження майна (квартири [ADDRESS]) з прилюдних торгів 20 січня 2012 року відноситься до угод купівлі-продажу, в судовому порядку така угода була визнана недійсною в порядку, визначеному ст. ст. 203, 215 ЦК України, тому до даних правовідносин підлягає застосуванню норма ст. 216 ЦК України щодо наслідків недійсності правочину. [PERSON] відділ ДВС м. Полтави не є особою, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, в розумінні ст. 1214 ЦК України. При зверненні до суду з даним позовом позивачем [PERSON] не враховано ту обставину, що грошова сума в розмірі 249327,27 грн. згідно з платіжними дорученнями від 27 січня 2012 року [PERSON] відділом ДВС Полтавського міського управління юстиції перерахована третій особі по даній справі ПАТ «Укрексімбанк» на виконання судового рішення. Грошові кошти в розмірі 249327,27 грн. не зберігалися та не зберігаються відповідачем. Щодо правових підстав для перерахування зазначених коштів до ПАТ «Укрексімбанк», то такою правовою підставою було судове рішення, яке вступило в закону силу, є чинним та в силу норм ст. 124 Конституції України обовязкове до виконання. Станом на час вирішення справи такі правові підстави не відпали, а зберігають чинність, зокрема, є чинним та не скасованим рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, належний [PERSON] [PERSON], [PERSON] Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області є повністю є безпідставними та не підлягають задоволенню. У звязку з відмовою [PERSON] в задоволенні позовних вимог відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені ним судові витрати не підлягають йому відшкодуванню.

Outcome: dismissed