Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

Позивач 24 лютого 2017 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в якому зазначив, що в січні 2014 року [PERSON], [PERSON] попросили позивача взяти для них кредит в банку в сумі 50\~000 грн. 17 січня 2014 року позивач уклав з ПАТ «дочірній банк сбербанку Росії» кредитний договір № 99#00017839275 і отримав 50\~000 грн. Відповідачі зобовязалися сплачувати за графіком помісячного повернення кредиту три-чотири місяці, а потім достроково повернути кредит не пізніше 17 травня 2014 року, про що написали розписку. Отримавши гроші, позивач неодноразово в період з 2014 року по 2016 рік просив відповідачів погасити кредит повністю за домовленістю, але вони відмовилися. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів борг у сумі 109\~917,00 грн. Від позивача надійшла письмова заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 17 січня 2014 року між позивачем та ПАТ «дочірній банк сбербанку Росії» було укладено кредитний договір № 99#00017839275, згідно умов якого позивач отримав кредит в розмірі 50\~000 грн., зі сплатою 33% річних, з кінцевим терміном повернення 16 січня 2019 року (а.с.8-10). Встановлено, що 17 січня 2014 року [PERSON], [PERSON] взяли у борг у [PERSON] 50\~000 грн., які зобовязувалися повернути, про що відповідачами була написана розписка (а.с.7). Встановлено, що заборгованості за договором позики відповідачі у встановлений строк не повернули і ухиляються від її повернення до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. В силу ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідачів солідарно підлягає стягненню на користь позивача сума боргу за договором позики у розмірі 50 000,00 гривень та позовні вимоги в цій частині є законними та такими, що підлягають задоволенню. Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Натомість, суд ставиться критично до розрахунку позивача індексу інфляції та трьох відсотків річних та приводить власний розрахунок. З урахування ч. 2 ст. 625 ЦК України, інфляційні за період з 17.01.2014 року по 31.12.2016 року складають 50\~587,71 грн. (50\~000 x 1,249 x 1,433 x 1,124-50\~000). При визначенні трьох відсотків річних від простроченої суми за 1079 днів (з 17.01.2014 року по 31.12.2016) суд виходив з наступного розрахунку: 50 000 х 3 % х 1079 : 365 : 100 % = 4434,25 гривні. Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість за договором позики складає 105021,96 гривень, яка підлягає стягненню в солідарному порядку з відповідачів на користь позивача, та позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, згідно Закону України «Про судовий збір» з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 1050,21 грн.

Outcome: partial