Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 22 вересня 2017 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача [PERSON] про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивач вказав, що являється батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], на утримання якої відповідно до виданого Кодимським районним судом Одеської області виконавчого листа від 04 січня 2007 року, зобов»язаний сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, через погіршення стану здоровя не можу сплачувати аліменти у зазначеному розмірі, тому просив позов задовольнити, зменшивши розмір стягуваних аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) на 100 грн. щомісяця. Позивач в судове засідання не зявився. Представник позивача [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій вказав, що позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] (діє відповідно до угоди про надання правової допомоги та ордеру серії ОД №219575) в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що мінімальний розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити з таких підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження І-ЖД №070277, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Стаття 51 Конституції України та статті 150 і 180 Сімейного кодексу України встановлюють для батьків обовязок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 24 грудня 2007 року (справа №503/2-81) з позивача [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуті грошові кошти (аліменти) на утримання вказаної дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця. У статті 19 та частинах 1,2 статті 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобовязання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 СК «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 СК «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 СК «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). У ст.192 Сімейного кодексу України передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Також, необхідно враховувати, що сімейним законодавством України встановлено мінімальну межу аліментів, що можуть стягуватися на одну дитину, а саме: розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 статті 182 СК України). Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років встановлено в таких розмірах: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Відтак, мінімальний розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини віком від 6 до 18 років складає: з 01 січня 2017 року 506 рн.70 коп., з 01 травня 2017 року 533 грн.10 коп., з 01 грудня 2017 року 558 грн. Таким чином, вимоги позивача про зменшення розміру стягуваних аліментів не відповідають положенням Сімейного кодексу України та інтересам і правам дитини, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed