Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

Позивач 25 серпня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання за ним права власності на земельну ділянку, розташовану в [ADDRESS]. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11 серпня 2009 року [PERSON] продала, а [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS]. Одночасно, нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу присадибної земельної ділянки площею 0,1000 га, на які розташований житловий будинок. Право власності продавця на земельну ділянку посвідчувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий власнику 21 серпня 2007 року. Після укладення договору купівлі-продажу на державному акті був вчинений посвідчу вальний надпис про перехід права власності до [PERSON]. Договір купівлі-продажу з державним актом, де зазначено перехід права власності, були підставою для звернення [PERSON] до відділу Державного земельного кадастру щодо внесення відомостей про нового власника. [PERSON] таких дій не вчинив, а [INFO] помер. Відповідно до рішення Кодимського районного суду від 21 квітня 2016 року він став власником житлового будинку [ADDRESS]. Відповідна інформація внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В теперішній час з'ясувалось, що в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки, на якій розташований належний йому будинок, залишилась [PERSON]. Відповідно до статті 377 ч.1 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на які вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Своє право в позасудовому порядку він не в змозі, а тому звернувся до суду. Просить припинити право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер [NUMBER]. Визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розташована по [ADDRESS] надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер [NUMBER]. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явилась, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Як зазначено в статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. 11 серпня 2009 року відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу [PERSON] продала, а [PERSON] придбав житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS] (Договір купівлі-продажу зареєстрований в реєстрі Кодимської державної нотаріальної контори за №2127). Одночасно, нотаріусом був посвідчений договір купівлі-продажу присадибної земельної ділянки площею 0,1000 га, на які розташований житловий будинок (договір купівлі-продажу від 11 серпня 2009 року, зареєстрований в реєстрі Кодимської державної нотаріальної контори за №2128). Право власності продавця на земельну ділянку посвідчувалось Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий власнику 21 серпня 2007 року. Після укладення договору купівлі-продажу на державному акті був вчинений посвідчувальний надпис про перехід права власності до [PERSON]. Договір купівлі-продажу з державним актом, де зазначено перехід права власності, були підставою для звернення [PERSON] до відділу Державного земельного кадастру щодо внесення відомостей про нового власника. [PERSON] таких дій не вчинив, а [INFO] помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], виданого 15 червня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис №93). Відповідно до рішення Кодимського районного суду від 21 квітня 2016 року позивач став власником житлового будинку [ADDRESS] (рішення Кодимського районного суду від 21 квітня 2016 року (справа №503/529/16-ц)). Відповідна інформація внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. В теперішній час з'ясувалось, що в Державному земельному кадастрі та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, власником земельної ділянки, на якій розташований належний позивачеві будинок є [PERSON] (Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-5102991632016 від 27 травня 2016 року). Відповідно до статті 377 ч.1 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на які вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Законом (ст.346 ЦК України) передбачено, що право власності припиняється у разі: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викупу пам'яток культурної спадщини; примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиції; конфіскації; припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно частини першої статті 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про визнання позову. Діючи таким чином, відповідач, на думку суду, відмовилася від права власності на спірну земельну ділянку. Підсумовуючи викладене, суд прийшов до переконання, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.346,347, 377 ч.1 ЦК України,

Outcome: approved