Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

Позивач 23.01.2018 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] [PERSON], предметом якої є визнання його таким, що втратив право користування квартирою №28 в будинку №36 по пр. Перемоги у м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Як на підставу позову позивач посилається на те, що вона є власником вищезазначеної квартири, в якій зареєстрований, але не проживає відповідач. Відповідач мав подружні відносини з її донькою. З 1997 року він не проживає у квартирі. Позивач має складнощі з оформленням субсидії, тому що має невеликі доходи і їй дуже важко нести комунальні витрати самостійно. Згідно з частиною 1\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач та його представник викликались, але не з'явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином /а.с.38,43/. Представник позивача заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення /а.с.42/. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 09.02.2018 року, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання (перебування) [ADDRESS]. У відповідності до норм частини 1, 2\~статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. В даному випадку судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату, за закінченням терміну зберігання /а.с.25-26/, тому суд вважає її доставленою. Крім того, на підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив виклик відповідача до суду на 19.04.2018 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 06.04.2018 року, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу - у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у встановленому законом порядку, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача, яка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності /у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України/, не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 61,0 кв.м., житловою площею 47,8 кв.м. /а.с.5,6,/. Відповідно до довідки №613 від 19.01.2018 року за вищезазначеною адресою зареєстровані позивач та відповідач /а.с.8,13,14/. Відповідач не є членом сімї позивача і фактично з дня реєстрації з 21.01.1992 року, в квартирі не проживав /а.с.7/. Таким чином, спір між сторонами стосується реєстрації місця проживання відповідача в даній квартирі, яка належить позивачу на праві власності. За встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Відповідач не є членом сімї позивача і, залишаючись зареєстрованим у її квартирі, створює їй перешкоди у користуванні власністю, чим обєктивно порушуються її права - вона має складнощі з оформленням субсидії. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідач, який не є членом сімї позивача, зареєстрований за адресою житлового приміщення, яке належить позивачу, ніколи не проживав там, його місце перебування невідомо. З урахуванням вищевикладеного суд знаходить, що вимога позивача стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 704,80 грн. /а.с.2/. На підставі викладеного,

Outcome: approved