Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.08.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 75,4 кв. м., житловою площею 52,1 кв. м., з сходами та підвалом, а також господарськими спорудами трьома сараями, літньою кухнею, вбиральнею, огорожею № 1, воротами № 2, № 3, розташований у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області по вул. І. Франка, буд. 130, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 31.03.1996 року та після смерті матері [PERSON], яка померла 21.02.2018 року у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області. Ухвалою судді від 20.09.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що батьки позивача за життя володіли вказаним вище домоволодінням, котре було збудоване за час шлюбу взамін старого житлового будинку, однак таке право не було зареєстроване у встановленому порядку. Це повязано з тим, що житловий будинок побудований на законних підставах ще у 1964 році із добудовою господарських приміщень у 1965, 1970 та 1985 роках і у такому стані, за винятком поточних ремонтних робіт, існує на даний час. Спадкодавці за життя заповіту не складали, у звязку з чим, спадкування після кожного з них повинно відбуватись за законом. Спадкоємцями за законом після смерті спадкодавців є позивач як рідна дочка спадкодавців, а також їхні дочки та син (сестри та брат позивача) [PERSON], [PERSON] та [PERSON], котрі у встановленому порядку не прийняли спадщини, відмовились від такої на користь позивача. Інших спадкоємців, які б претендували на обовязкову частку у спадковому майні і таких, які б прийняли спадщину, у встановленому порядку, немає. Таким чином, на даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обовязків, котрі залишились після смерті батьків, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, однак оформити таке право на нього позивач не може у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач був змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~Уповноважена представник позивача адвокат [PERSON] у підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у підготовче судове засідання зявилися, кожен подали заяву про визнання позову у повному обсязі. Відповідно до ч. 3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 4\~ст.\~206\~ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3\~ст. 200 ЦПК України, - немає. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у підготовчому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, 31.03.1996 року у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області у віці 70 років помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 503742, виданого повторно 26.04.2018 року Сколівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області (а. с. 17). 21.02.2018 року у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області у віці 92 років померла [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 492077, виданого 21.02.2018 року виконавчим комітетом Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області (а. с. 18). Спадщина відкрилася у день смерті кожного із спадкодавців, у відповідності до вимог ст. 525 ЦК Української РСР в редакції 1963 року та ч. 2 ст. 1220 ЦК України, в залежності від часу виникнення спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~Заповіту спадкодавці [PERSON] та [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складали. Відтак, спадкування після смерті кожного із вказаних спадкодавців повинно відбуватись за законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 548 ЦК Української РСР в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 зазначеного кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України діти спадкодавця мають право на спадкування за законом у першу чергу. Сторони у справі є рідними дочками та сином спадкодавців і це стверджується відповідними їх правовстановлюючими документами (а. с. 19-23). Позивач у встановлені законом порядку та строки не відмовилася від спадщини, прийняла таку, оскільки на день смерті кожного із батьків проживала та була зареєстрованою із ними в одному житловому будинку (а. с. 6), а також фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті спадкодавця [PERSON] та ще й подала у нотаріальну контору 06.08.2018 року заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] (а. с. 36). Натомість, як встановлено судом, відповідачі у визначені законом порядку та строки не прийняли спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], оскільки не вступили в управління спадковим майном, а також відмовилася від спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], що стверджується належно засвідченими копіями поданих ними 18.04.2018 року заяв у нотаріальну контору про відмову від прийняття спадщини (а. с. 32-34). Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обовязки, які належали спадкодавцям [PERSON] та [PERSON] на момент відкриття спадщини після кожного з них і не припинилися внаслідок їх смерті, а також входили до складу спадщини. Так, детально перевіряючи права та обовязки, які належали зазначеним спадкодавцям на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок їх смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області по вул. І. Франка, 130 (стара адреса [PERSON], 157), котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавців, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцями відповідних прав та обовязків з вказаного приводу. \~ \~ \~ \~Так судом встановлено, що вказаний будинок збудований у 1964 році. Загальна площа такого будинку становить 75,4 кв. м., з яких житлова площа 52,1 кв. м., а решту допоміжна. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою З-1, з сходами та підвалом, котрі позначені у технічному паспорті літерою «3», «з1». У 1965, 1970 та 1985 роках у межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські споруди літня кухня (позначена у технічному паспорті літерою В), вбиральня (позначена у технічному паспорті літерою Ж), три сараї (позначені у технічному паспорті літерами Б, Г, Д), та погріб (позначений у технічному паспорті літерою Е), огорожа № 1, ворота № 2, № 3. Наведені вище обставини стверджуються належно засвідченою копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого 26.04.2018 року КП ЛОР «Стрийське МБТІ» на замовлення позивача (а. с. 42-46). Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не являється самочинним будівництвом. Крім того, згідно довідки КП ЛОР «Стрийське МБТІ» від 07.06.2018 року за вих. № 1061, спірний житловий будинок збудований на земельній ділянці, на котрій попередньо було знесено старий житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), на котрий було зареєстровано право власності за спадкодавцем [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого виконкомом Верпхньосиньовидненської селищної Ради народних депутатів трудящих 10.10.1962 року, реєстровий № 830 (а. с. 26). \~ \~ \~ \~Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року,\~та інших\~нормативно-правових\~актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцям [PERSON] та [PERSON], а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). \~ \~ \~ \~Судом також\~встановлено,\~що,\~незважаючи на\~викладене вище,\~обоє спадкодавцівсвоє право\~власності в\~органах БТІ\~не зареєстрували\~(не\~оформили). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). \~ \~ \~ \~Погосподарський облік на території Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області не ведеться, однак у матеріалах справи наявні належно засвідчені копії договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.10.1962 року, реєстраційного посвідчення від 18.10.1962 року та рішення виконавчого комітету Верхньосиньовидненської селищної ради депутатів трудящих Стрийського району Львівської області від 25.04.1963 року за № 8 (а. с. 27-30), з котрих вбачається, що спадкодавець [PERSON] придбав житловий будинок у смт. Верхнє Синьовидне по вул. І. Франка, 157 (нова адреса [PERSON], 130), зареєстрував своє право на нього у встановленому на той час порядку, після чого, з дозволу органу місцевого самоврядування зніс старий будинок та побудував новий, котрий існує до цього часу. Такий житловий будинок був збудований спадкодавцями за час шлюбу на відведеній для цієї мети земельній ділянці. \~ \~ \~ \~Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів на підтвердження правомірності забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також вищевказаними документами на правомірність забудови. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавців на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення. \~ \~ \~ \~Судом також встановлено, що позивач, яка прийняла спадщину у встановленому порядку, зверталася до приватного нотаріуса Сколівського районного нотаріального округу Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак одержала відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Верхньосиньовидненської селищної\~ради Сколівського\~району Львівської\~областіпро належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцям (а. с. 35). Спадкова справа № 36/2018 р. після смерті спадкодавця [PERSON] зареєстрована 06.08.2018 року, що стверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі за № 62808016 від вказаного числа (а. с. 37). Після вчинення вказаних дій позивач звернулася до суду. \~ \~ \~ \~Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавців [PERSON] та [PERSON], оскільки інших спадкоємців після їх смерті, які б у встановленому порядку прийняли спадщину та не відмовились від неї, немає. \~ \~ \~ \~На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 55,6 кв. м., житловою площею 29,9 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою З-1) з сходами та підвалом (позначені у технічному паспорті літерою «з», «з1») та господарськими спорудами трьома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Б, Г, Д), літньою кухнею (позначена у технічному паспорті літерою В), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Ж), погребом (позначений у технічному паспорті літерою Е), огорожею № 1 та воротами № 2, № 3, розташований у смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області по вул. І. Франка, буд. 130, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 31.03.1996 року та після смерті матері [PERSON], яка померла 21.02.2018 року. \~ \~ \~ \~Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved