Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-06 00:00:00

Позивач 27.09.2019 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, посилаючи на наступні обставини. 15.07.2016 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено Договір про спільну діяльність, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1436. За умовами цього договору він зобов`язався в термін до 16.07.2016 року передати відповідачу грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. для проведення реклами спільного проекту. Ним у повній мірі було передано відповідачу 15.07.2016 року, у відповідності до умов договору грошові кошти у сумі 250 000,00 грн., у свою чергу відповідач фактично не виконав взятих на себе зобов`язань, передбачених вищевказаним договором. Станом на час подання позову відповідач продовжує користуватись його коштами, ігноруючи вимоги позивача та умови укладеного договору. 15.01.2018 року ним було направлено відповідачу лист - вимогу з проханням сплатити в строк до 02.02.2018 року грошові кошти у сумі 450 000,00 грн. за 18 місяців користування, який було отримано відповідачем. Після чого [PERSON] було перераховано чотирма рівними платежами по 12 500 грн. на його рахунок грошові кошти на загальну суму 50 000,00 грн. Вказану суму ним було зараховано в якості сплати процентів та неустойки згідно ст. 534 ЦК України. Вважає, що перерахувавши на його користь вищезазначені кошти, відповідач фактично визнав суму заборгованості, викладену у листі - вимозі від 15.01.2018 року, що підтверджує наявність договірних відносин між сторонами та наявність невиконаного зобов`язання з боку відповідача. 19.09.2018 року позивачем було повторно направлено відповідачу лист - вимогу щодо негайної сплати суми коштів у розмірі 550 000,00 грн., який не було отримано відповідачем через відмову. Враховуючи вказане вважає, що відповідач має повернути йому грошові кошти у розмірі 250 000,00 шляхом стягнення їх у порядку ст.ст. 11,611 ЦК України. Крім того, враховуючи положення ст. 536, 625 ЦК України вважає, що до стягнення з відповідача у примусовому порядку підлягає три відсотка річних, що за його розрахунками становить 7541,10 грн., інфляційні витрати у розмірі 22 817,70 грн. та суму пені в розмірі подвійної ставки НБУ - 89 164, 38 грн., всього до стягнення підлягає сума 369 523, 18 грн. Таким чином, просить суд стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 369 523, 18 грн., з яких 250 000,00 грн. - сума основного боргу, 22 817,70 грн. - інфляційні витрати, 89 164,38 грн. - пеня (у розмірі подвійної ставки НБУ), 7541,10 грн. - три відсотки річних від суми боргу, стягнути на його користь судовий збір у розмірі 3695,23 грн., сплачений при подачі позову. Ухвалою про відкриття провадження від 04.11.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 24-25). Ухвалою суду від 19.02.2020 року закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 85-86). У судове засідання представник позивача не з`явилася, надала на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. (а.с. 109). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації (а.с. 23). Згідно поштового повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідач отримав виклик до суду на 07.09.2020 року о 15-30 год. особисто 22.06.2020 року (а.с. 107). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористався правом на відзив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Як вбачається з матеріалів справи, 15.04.2016 року між сторонами було укладено Договір про спільну діяльність, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Майдибурою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 1436 (а.с. 11-12). Відповідно до п. 1.1. вказаного договору сторони зобов`язалися шляхом об`єднання майна і зусиль спільно діяти в сфері інтернет продажу через спільний інтернет магазин для досягнення наступних спільних господарських цілей: одержання спільного прибутку від забезпечення ефективної виробничо-фінансової діяльності, провадження єдиної економічної політики. Також відповідно вказаного договору сторонами визначено, що позивач в термін до 16 липня 2016 року зобов`язався передати відповідачу грошові кошти в сумі 250 000,00 грн. для проведення реклами спільного проекту, визначено, що відповідач зобов`язався після підписання даного Договору негайно приступити до здійснення комерційних проектів, профінансованих позивачем, вжити заходів по найму відповідного персоналу для виконання робіт за даним Договором, нести необхідні матеріальні витрати на придбання обладнання та найму персоналу, надавати в термін позивачу інформацію про перебіг виконання спільних проектів, надавати щомісячно фінансові звіти про порядок використання коштів позивачу (а.с. 11). В обґрунтування позову позивач посилався, що ним передано відповідачу 15.07.2016 року, у відповідності до умов договору грошові кошти у сумі 250 000,00 грн., у свою чергу відповідач фактично не виконав взятих на себе зобов`язань, передбачених вищевказаним договором. Станом на час подання позову відповідач продовжує користуватись наданими коштами, ігнорує вимоги позивача та умови укладеного договору. Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Згідно ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами У відповідності до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до положення ч.1 ст.1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. У відповідності до ч.1 та ч.2 ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Враховуючи, що відповідачем порушуються встановлені Договором зобов`язання, отримані грошові кошти у розмірі 250 000,00 грн. у добровільному порядку позивачу не повертаються, суд вважає за можливе стягнути вказану суму коштів з відповідача у примусовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами Також відповідно до ст. 611, ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання; боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За розрахунками позивача витрати від інфляції станом на день подання позову складають суму 22 817,70 грн, сума пені в розмірі подвійної облакової ставки НБУ складає 89 164,38 та три відсотки річних за період з 08.09.2018 року по 09.09.2019 року складають 7541,10 грн. Таким чином, згідно розрахунків позивача сума заборгованості з урахуванням інфляційних збитків, трьох процентів річних та пені станом на день подання позовної заяви складає - 369 523, 18 грн., з якою суд погоджується та вважає її такою, що відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права (ч.ч. 1,2 ст.5ЦПК України). Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. В силу положень ч.ч.1,3 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України). У відповідності до положень ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вимогами статей 78, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. При цьому суд зазначає, що розглядаючи справу, сторонам були забезпечені рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, проте відповідач не скористався правом на подання відзиву на позов, жодних доказів проти заявлених вимог суду не надав. Виходячи з викладеного, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 3 695,23 грн., сплачений при подачі позову (а.с. 1).

Outcome: approved