Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.08.2016 року звернулась\~ до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі продажу\~№ 97/0584 від 11.10.1997 року квартири під № 44 у будинку № 14 по вулиці Гоголя в місті Одесі, укладеного між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на Одеській універсальній товарній біржі «GIP» дійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна оформлявся на Одеській універсальній товарній біржі «GIP», всі істотні умови угоди дотримані, позивач зареєструвала права власності на квартиру в ОМБТІ та РОН 30 жовтня 1997 року. Оскільки зазначений договір не був посвідчений в нотаріальному порядку, позивач не має можливості розпорядитися придбаним нерухомим майном, у зв'язку з чим просила визнати зазначений договір дійсним. В судове засідання позивач не зявилася, будучи належним чином сповіщеною, надала до суду заяву, в якій просить суд слухати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та проти слухання справи у порядку заочного розгляду не заперечувала. Відповідачі у судове засідання не зявилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, а саме: рекомендованою кореспонденцією. В судове засідання, призначене на 28.09.2017 року, відповідачі зявилися та позовні вимоги [PERSON] щодо визнання угоди купівлі продажу квартири дійсною визнали. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] - з однієї сторони, та [PERSON] з іншої, 11.10.1997 року уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого [PERSON], [PERSON], [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо усіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу квартири під № 97/0584 від 11.10.1997 року, укладений на Одеській універсальній товарній біржі «GIP» без наступного нотаріального посвідчення договору. Підтвердженням факту виникнення права власності у позивача на вищезазначену квартиру, є реєстрація зазначеної квартири в ОМБТІ та РОН на праві приватної власності за [PERSON] 30 жовтня 1997 року. Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, відповідно до п. 6 Договору купівлі-продажу нерухомого майна квартира продана за 11 \~000 гривень, які отримані продавцями до підписання дійсного договору і її новим власником стала: [PERSON], відповідачі передали позивачу ключі від спірної квартири, після чого позивач вселилась до квартири, де й проживає по цей час. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу, членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобовязується передати майно у власність покупцю, а покупець зобовязується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, що підстави для відмови у визнанні договору купівлі-продажу дійсним відсутні.

Outcome: approved