Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-22 00:00:00

Позивач, [PERSON], в особі свого представника, звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 70,0 кв.м., житловою площею 34,4 кв.м., підсобною (допоміжною) площею 13,6 кв.м. та з надвірними будівлями і спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO]. В обґрунтування позову [PERSON] вказувала, що її мати [PERSON] володіла вищезазначеним житловим будинком на підставі акту про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію житлового будинку від 26 лютого 1968 року. Але мати за життя своє право власності на будинок зареєструвати не встигла. Після її смерті [INFO] спадщину фактично прийняла донька [PERSON], яка на той час була зареєстрована та мешкала за вказаною адресою. Але свої спадкові права на будинок позивач не може оформити в зв'язку з відсутністю належним чином оформлених правовстановлюючих документів на будинок. В судове засідання представник позивача, [PERSON], не з'явився, але подав до суду письмову заяву, в якій вказува, що повністю підтримує позовні вимоги та просить справу розглядати за його відсутності. Відповідач Люботинська міська рада Харківської області в судове засідання не з'явилася, але направила листа про розгляд справи без участі її представника. В судовому засіданні встановлене наступне. Як вбачається з технічного паспорту, виготовленого Люботинським бюро технічної інвентаризації, станом на 02 грудня 2014 року, на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS], розташовані житловий будинок літ. «А-1», загальною площею 70,00 кв.м., в тому числі житловою площею 34,40 кв.м., сіни літ. «а», погріб літ. «Б,В», сарай літ. «Г», літня кухня літ. «Д», вбиральня літ. «Е», колодязь літ. «К», огорожа літ. «1-4». Згідно з довідкою Люботинського БТІ від 05 грудня 2014 року житловий будинок прийнятий в експлуатацію, але право власності не оформлено та в бюро не зареєстровано. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS], будівництво якого закінчено в 1967 році, прийнято в експлуатацію приймальною комісією за актом про закінчення будівництва та приймання в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 26 лютого 1968 року, який було затверджено рішенням виконавчого комітету Люботинської міської Ради депутатів трудящих Харківської області від 07 березня 1968 року. У 1967 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначає, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6, 7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної Інструкції). Зокрема, за пунктом 10 цього переліку таким правовстановлюючим документом про право власності на жилий будинок, збудований після видання Указу від 26 серпня 1948 року, є затверджений виконавчим комітетом місцевої ради народних депутатів акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію. Таким чином, з моменту затвердження виконавчим комітетом Люботинської міської ради Харківської області акта про закінчення будівництва та вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, [PERSON] набула статусу власника житлового будинку. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 15 квітня 1980 року, виданим Міською Радою м. Люботин. Родинні відносини позивача, [PERSON], з померлою матір'ю, [PERSON], підтверджуються посвідкою про народження № 1197640, виданою Манченківським с/загсом Харківського району, та свідоцтвом про одруження [NUMBER] від 08 лютого 1971 року виданим Манченківським с/загсом Харківського району, в якому зазначено про зміну прізвища позивачки після реєстрації шлюбу з «[PERSON]» на «[PERSON]». Спадкоємцем на відкриту після смерті [PERSON] спадщину є її донька [PERSON], що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є діти, дружина, батьки померлого. Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визначається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини та вчинив зазначені дії протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з записів у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], на час смерті власника спірного будинку [PERSON] разом з нею постійно проживала її донька [PERSON], яка спадщину прийняла, фактично вступивши в управління та володіння житловим будинком відповідно до вимог ст. 549 ЦК України. За повідомленням Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області після смерті [PERSON], в нарядах відкритих спадкових справ нотаріальної контори за 1980 рік відкритої спадкової справи немає, свідоцтва про право на спадщину за 1996-2015 роки нікому не видавались, відповідно до даних Спадкового реєстру інформація щодо заповітів від імені [PERSON] станом на 17 лютого 2015 року в Спадковому реєстрі відсутня. За повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву за 1980-1995 роки заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлої [PERSON] до Другої Державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Таким чином, спадкоємцем, який прийняв після смерті [PERSON] спадщину у виді житлового будинку, суд вважає її доньку [PERSON], яка проживала разом з померлою на час її смерті та прийняла в управління і володіння житловий будинок, а тому задовольняє позов та визнає за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. На підставі викладеного,

Outcome: approved