Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 лютого 2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В якому прохала : шлюб, зареєстрований 02 травня 2009 року виконкому Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис №30 між [PERSON] та [PERSON] розірвати; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позову до суду і до досягнення донькою повноліття; судовий збір, який підлягає стягненню при поданні позовної заяви про розірвання шлюбу,стягнути з відповідача. Оскільки їх спільне життя не склалося внаслідок з припиненням шлюбних відносин. В зв»язку з тим, що [PERSON] матеріальну допомогу не надає. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надавши суду клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Прохала слухати справу без повної фіксації судового процесу. Відповідач [PERSON], до суду 24 лютого 2016 та 18 березня 2016 року не з»явився, будучи належним чином повідомлений (ст.76 ЦПК України), шляхом отримання судових повісток, про час та місце розгляду справи та не надав суду дані про причину неявки. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову повністю. Судом встановлено, що сторони з 02 травня 2009 року перебувають у зареєстрованому шлюбі актовий запис 30, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], зареєстроване та видане виконкомом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.4). Від шлюбу сторони у справі мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстроване та видане Октябрським відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області 12 жовтня 2009 року. (а.с.6). [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою - [ADDRESS], згідно копії паспорта [NUMBER] на ім»я [PERSON], виданий 26 серпня 2009 року Октябрським РВ ПМУ УМВС України в Полтавській області (а.с.7, 8). [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 15 квітня 1999 року, що підтверджується відомостями АДП ГУДМС, УДМС України в Полтавській області від 01 березня 2016 року (а.с.21). Як слідує із матеріалів справи, сторони сімейно-шлюбних стосунків не підтримують з грудня 2015 року. Проживають окремо. Згідно ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу, через що позов про розірвання шлюбу задовольняється. Частина 1 ст.18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, [PERSON] зобов'язаний сплачувати на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки. Як слідує із матеріалів справи, [PERSON] не має постійного офіційного місця роботи. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.184 СК України аліменти можуть бути стягнуті в твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі так як останній має нерегулярний, мінливий дохід. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів. Стягнути з відповідача аліменти на користь позивача у розмірі 500 грн., та не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред'явлення позову 12 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати по справі сплачені позивачем при подачі позовної заяви до суду складають 551 грн. 20 коп. Відповідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Також стягнути з [PERSON] судові витрати сплачені позивачем при подачі позову. Відповідно до ст.ст.81, 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551гривень 20 копійок, від сплати яких звільнена позивач за подачу позову про стягнення аліментів.

Outcome: approved