Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 листопада 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення боргу. В позовній заяві посилався на те, що передав відповідачу грошові кошти в розмірі 200 доларів США та 400 грн., що підтверджується розпискою. Відповідач [PERSON], обіцяв грошові кошти повернути, але не повернув. Просив суд стягнути з відповідача на його користь 200 доларів США, що еквівалентно 4800 грн. та 400 грн. Також просив суд стягнути 286 грн. трьох відсотків річних та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 11 грудня 2015 року позовні вимоги не визнавав, в подальшому після оголошеної перерви в судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Заслухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] передав відповідачу [PERSON] грошові кошти в розмірі 200 доларів США та 400 грн. Передача грошових коштів підтверджена простою письмовою розпискою. В судовому засіданні 11 грудня 2015 року відповідач [PERSON] не оспорював обставину отримання грошових коштів, але посилався на те, що такі кошти були отримані в грошовій одиниці України - гривні. Твердження відповідача про те, що розписка написана не ним судом оцінюється критично, оскільки відповідні клопотання про призначення в справі судових експертиз відповідачем не заявлялися, хоча судом роз'яснювалися відповідні права. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором. За вимогою позивача відповідачем грошові кошти повернути не були. Встановивши дані обставини, оскільки відповідачем [PERSON] позивачу [PERSON] грошові кошти не повернуто, суд приходить до висновку, що заборгованість підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі. Сторонами по справі як одиницю розрахунків за правочином частково визначено долар США, тому суд відповідно до вимог ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України вважає за необхідне обраховувати суму боргу відповідно до офіційного курсу Національного Банку України української гривні до долару США станом на день ухвалення судового рішення та приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення сума виходячи з наступних розрахунків: -200 доларів США боргу х 24,870474 (офіційний курс на день ухвалення судового рішення = 4974,09 грн. + 400 грн. = 5374,09 грн. За нормами ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що відповідачем [PERSON] позивачу грошові кошти не повернуті, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, оскільки інший розмір процентів не встановлений між сторонами. В поданій до суду позовній заяві позивач просить суд стягнути суму 3 % річних в розмірі 286 грн. Тому суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню суму боргу в розмірі 5374 грн. 09 коп. та 3 % річних в сумі 286 грн. Також з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати в сумі 487,20 грн.

Outcome: approved