Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 липня 2019 року (згідно штампу на поштовому конверті) звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про зміну формулювання причини звільнення, стягнення вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та коштів за п`ять днів тимчасової непрацездатності, в якому просив зобов`язати відповідача обчислити та виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 16 квітня 2019 року по день фактичного розрахунку, зобов`язати відповідача змінити підстави звільнення з внесенням відповідних відомостей до його трудової книжки, зі ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України; зобов`язати відповідача обчислити та виплатити вихідну допомогу в розмірі трьохмісячного заробітку; стягнути з відповідача грошові кошти за 5 днів непрацездатності. На підтвердження своїх позовних вимог позивач [PERSON] зазначив, що з відповідачем по справі він знаходився в трудових відносинах з 21.11.2014 року. 16.04.2019 року був звільнений за власним бажанням, проте в день звільнення з ним не був проведений розрахунок, не було прийнято до уваги його заяви з приводу систематичного порушення колективного договору посадовими особами відповідача, копію наказу про звільнення не було вручено, на всі запитання юрист відповідача [PERSON] відповідала, що йому необхідно звертатись з письмовим звернення. Трудова книжка йому була повернута з суттєвими порушеннями законодавства 19.04.2019 року. На час звільнення посадовим особам відповідача було відомо, що ним подано позов та розглядається справа з приводу невиконання відповідачем умови колективного договору, рішення у справі набрало законної сили лише 01.07.2019 року. Фактичною підставою для звільнення було систематичне порушення відповідачем умов колективного договору, що було встановленого рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 28.05.2019 року, яка набрало законної сили 01.07.2019 року, та періодичні затримки виплати заробітної плати. Остаточний розрахунок був проведений з ним лише 17.05.2019 року, що підтверджується банківською довідкою. 18 липня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 19 липня 2019 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу був наданий строк для усунення недоліків. 06 серпня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 07 серпня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження на 09 вересня 2019 року, було витребувано у відповідача докази, а саме, довідку про розмір середньоденної та середньомісячної заробітної плати позивача. 04 вересня 2019 року судом було отримано відзив ДП «ВК «Краснолиманська» на позовну заяву, згідно якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, оскільки відсутні законні підстави для задоволення його позовних вимог. На виконання наказу 916/К від 16.04.2019 року позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільнення, було нараховано 24087,89, що підтверджується бухгалтерською довідкою. Звільнення позивача за власним бажанням здійснено у повній відповідності до норм чинного законодавства. В період з 11.04.2019 року по 16.04.2019 року позивач перебував на лікарняному. День звільнення позивача збігається з останнім днем лікарняного, тобто у день звільнення позивач не працював, спуск в шахту не здійснювався. В день звільнення позивач отримав трудову книжку. До бухгалтерії за остаточним розрахунком не звертався, також не звертався з вимогою про розрахунок до керівництва підприємства. Розрахунок з ним було проведено 17.05.2019 року, суми належні позивачу були перераховані на поточний рахунок [PERSON] в АТ «КБ «Приватбанк» (а.с. 43-44). Також 04 вересня 2019 року відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності до позовних вимог про зміну підстав звільнення зі ст. 38 КЗпП України на ч. 3 ст. 38 КЗпП України та обчислення та виплати вихідної допомоги в розмірі середнього трьохмісячного заробітку (а.с. 56-58). 09 вересня 2019 року судове засідання було відкладено за клопотанням представника відповідача. 01 жовтня 2019 року позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти за 5 днів тимчасової непрацездатності. Ухвалою суду від 03 грудня 2019 року позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення коштів за 5 днів тимчасової непрацездатності було залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги та доводи, викладені на їх обґрунтування в позовній заяві, підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача ДП «ВК Краснолиманська» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, просив відмовити в їх задоволенні, підтримавши доводи, які викладені у відзиві на позовну заяву. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до\~ст.\~77ЦПК України \~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі ДП «ВК «Краснолиманська» з 21.11.2014 року до 16.04.2019 року, працюючи електрослюсарем підземним з повним робочим днем в шахті (а.с. 16-23). 16 квітня 2019 року позивач подав заяву про звільнення за власним бажанням (а.с. 48). 16.04.2019 року відповідачем був виданий наказ № 916/к про звільнення позивача [PERSON] за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України (а.с. 48). Трудова книжка була вручена позивачу [PERSON] 16.04.2019 року, що підтверджується витягом з книги обліку руху трудових книжок та вкладишів до них (а.с. 45-47). У відділі кадрів підприємства, при врученні йому трудової книжки, позивач жодних заперечень з приводу формулювання причин звільнення не пред`являв. Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного в місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Оскільки трудова книжка була вручена позивачу 16.04.2019 року (а.с. 45-47), а з позовом до суду позивач звернувся 16.07.2019 року (а.с. 25), то строк звернення до суду позивачем не пропущений. Відповідно до ч. І ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу: переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 6 статті 36\~та\~пунктах 1,\~2\~і\~6 статті 40\~цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38\~і\~39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у\~пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Вже після звільнення позивача [PERSON] , а саме 28 травня 2019 року Красноармійським міськрайонним судом Донецької області було ухвалено рішення у цивільній справі за позовом [PERSON] до ДП «ВК «Краснолиманська» про зобов`язання вчинити певні дії, згідно якому були частково задоволені позовні вимоги, зобов`язано ДП «ВК «Краснолиманська» забезпечити [PERSON] безкоштовним вугіллям на побутові потреби у розмірі 5,9 тон за 2017 рік та у розмірі 5,9 тон за 2018 рік. Зазначене рішення суду набрало законної сили 10.07.2019 року (а.с. 36-37). Таким чином, враховуючи, що позивач в заяві про звільнення просив звільнити його за власним бажанням з 16.04.2019 року, при цьому не зазначив, що причиною його звільнення є невиконання відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору, то відповідач правомірно звільнив позивача за власним бажанням та підстави для зміни формулювання причин звільнення на ч. 3 ст. 38 КЗпП України відсутні. Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України є похідними від позовних вимог про зміну формулювання причини звільнення, то позовні вимоги [PERSON] в цій частині також задоволенню не підлягають. Відповідно до частини першої\~статті 116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України настає в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. В зазначеному випадку судом встановлено, що позивач [PERSON] в день звільнення 16 квітня 2019 року не працював, зазначену обставину він особисто підтвердив в судовому засіданні. В день звільнення 16 квітня 2019 року він особисто отримав у відділі кадрів відповідача трудову книжку, що підтверджується книгою обліку руху трудових книжок і вкладишів до них (а.с. 45-47). З вимогою про розрахунок позивач до відповідача не звертався, що він також підтвердив в судовому засіданні. Остаточний розрахунок з позивачем був проведений відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» 17.05.2019 року, суми належні до виплати були перераховані на картковий рахунок позивача [PERSON] у АТ «КБ «Приватбанк», що також підтверджується самим позивачем та довідкою № 1783 від 30.08.2019 року (а.с. 49). Таким чином, судом встановлено, що відповідачем було додержано норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника та строки розрахунку при звільненні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача (а.с. 39). На підставі викладеного,

Outcome: dismissed