Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

Позивач 14.06.2018 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15.03.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», оскільки підписав анкету-заяву про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку, таким чином між ним і банком укладено договір. Позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених кредитним договором. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав, у звязку з чим за кредитним договором станом на 28.02.2018 року виникла заборгованість у розмірі 95693,23 грн., з яких заборгованість за кредитом 2139,21 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 83431,25 грн., заборгованість за пенею та комісією 5089,76 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна ставка) 4533,01 грн.. Просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 15.03.2012 року у розмірі 95693,23 грн., а також судові витрати у розмірі 1762 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.08.2018 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання, встановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Надав суду заяву, в якій заперечував проти позовних вимог, посилався на те, що позивачем неправомірно підвищено процентну ставку, не враховано Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», а також просив застосувати позовну давність щодо нарахування пені та штрафу, просив розглянути справу без його участі. Представник позивача в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» підлягає частковому задоволенню. Даний висновок суду ґрунтується на наступному. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що згідно анкети - заяви позичальника № б/н від 15.03.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. З огляду на те, що відповідач підтвердив свою згоду з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», про що свідчить його підпис на анкеті-заяві від 15.03.2012 року про приєднання до умов і Правил надання банківських послуг у Приват Банку наданих позивачем до позовної заяви. Таким чином, суд дійшов висновку, що між [PERSON] і банком укладено договір. Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. У разі невиконання зобовязань за Договором, на вимогу Банку виконати зобовязання з повернення Кредиту ( у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. При порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно п. 1.1.1.50 Умов та правил надання банківських послуг мінімальний обовязків платіж розмір зобовязання клієнта, який щомісячно підлягає сплаті клієнтом у межах строку дії карти. У пункті 2.1.1.12.2 Умов та правил надання банківських послуг зазначено, за користування кредитом, наданий отримувачу, за наявності пільгового періоду, отримувач сплачує відсотки за пільговою ставкою 0,01 % річних у межах встановленого пільгового періоду по кожній платіжній операції. Пунктом 2.1.1.12.3 зазначених Умов визначено, що погашення кредиту поповнення картрахунку отримувача, здійснюється шляхом внесення коштів в готівковому і безготівковому порядку та зарахування банком на картрахунок отримувача, а також шляхом договірного списання коштів з інших рахунків клієнта на підставі договору. Також, п. 2.1.12.4 Умов, визначено строки та порядок погашення кредиту (кредитного ліміту) по кредитним картам з установленням мінімального обовязкового платежу, а також овердрафту, який виник по таких картках , наведений у памятці клієнта/довідка про умови кредитування, яка є невідємною частиною. Пунктом 1.1.7.12 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання належним чином не виконав у звязку з чим за кредитним договором станом на 28.02.2018 року виникла заборгованість у розмірі 95693,23 грн., з яких заборгованість за кредитом 2139,21 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 83431,25 грн., заборгованість за пенею та комісією 5089,76 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна ставка) 4533,01 грн. Згідно до ст.\~525,\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до\~ ст.610 ЦК України\~порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Згідно зі\~ ст.612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договору не вимагалася. В судовому засіданні встановлено, що позивач належним чином виконував свої обов'язки по наданню кредиту, а відповідач отримав кредит, але не виконував свої обов'язки за договором, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість. З розрахунку заборгованості та із позовної заяви вбачається, що під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 20,40% на рік, потім процентна ставка була змінена, а саме з 1 вересня 2014 року збільшена до 34,80% , а з 01 квітня 2015 року - до 43,20%. Суд звертає увагу, що наданий позивачем витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», містить застереження щодо підвищення процентної ставки з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року лише у разі здійснення трат з відповідного числа. Разом з тим, з розрахунку заборгованості та виписки за картковим рахунком не вбачається, що відповідачем здійснювались будь-які трати з кредитної картки з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року. Також, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем з 01.09.2014 року та з 01.04.2015 року здійснювались будь-які витрати за кредитною карткою. Пункт 28 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачає, що при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі\~статтею 1056-1 ЦК\~у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року, що всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року. При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог\~статей 641 - 642 ЦК\~або в порядку, визначеному частиною шостою\~статті 1056-1 ЦК. При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо. Разом з тим, позивач не надав належних та допустимих доказів щодо правомірності підвищення з 1 вересня 2014 року процентної ставки до 34,80% та з 01 квітня 2015 року 43,20%. Також позивачем не доведено право в односторонньому порядку змінювати умови договору, зокрема - підвищувати проценту ставку. Суд звертає увагу, що позивачем не надано належних та допустимих доказів повідомлення відповідача про зміну процентної ставки. Позивачем належними та допустимими доказами не доведено підстави для нарахування відповідачу з 01.09.2014 року процентів за користування кредитом в розмірі 34,80% на рік, а з 01.04.2015 року 43,20% на рік. Отже, при розрахунку заборгованості за кредитним договором слід використовувати встановлену процентну ставку 1,7% щомісяця, що складає 20,40% річних, яку було узгоджено при укладенні договору та про яку зазначав позивач у позовній заяві. Вирішуючи питання про розмір заборгованості по відсоткам за користування кредитом, суд виходить з наступного розрахунку: заборгованість по тілу кредиту становить 2139 грн. 21 коп., перемножується на 20,40% річних, отриманий результат ділиться на 360 днів, після чого результат множиться на\~\~кількість днів прострочення зобовязання з 01 вересня 2014 року по 31 липня 2017 року. Отриманий результат є розмір заборгованості по відсоткам за вказаний період, що становить 2548 грн. 00 коп. ((2139,21 х 20,40%) : 360) х 1277 днів прострочки. До отриманого результату додаємо заборгованість за відсотками за період з 15 березня 2012 року по 01 вересня 2014 року у розмірі 1002,90 грн. Таким чином, заборгованість за відсотками складає 3550 грн. 90 коп. (2548,00 + 1002,90) \~ \~ \~ \~На підставі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Що стосується клопотання відповідача щодо застосування позовної даності до нарахування пені та штрафів, суд виходить з наступного. \~ \~ \~ \~Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Застосування строку позовної давності по платіжним картам розяснено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року, справа №6-14цс14. Так, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано пеню за період з 05.10.2012 року по 28.02.2018 року. Виходячи з аналізу норм ст..ст. 256, 261, 267 ЦК України, розяснень викладених у постанові Верховного Суду України від 19.03.2014 року, та враховуючи те, що позивач звернувся до суд із відповідним позовом 14.06.2018 року, суд дійшов висновку, що позивачем пропущено спеціальний строк позовної давності в частині нарахування пені у період з 05.10.2012 року по 14.06.2017 року, а тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Що стосується позовних вимог в частині стягнення пені за період з 14.06.2017 року по 28.02.2018 року, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна ставка) у розмірі 4533,01 грн., суд зазначає наступне. Згідно положення\~статті 2\~Закону України\~«Про тимчасові\~заходи на\~період проведення\~антитерористичної операції»\~ від\~02.09.2014\~р.,\~якою введено\~мораторій на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними зобовязаннями. Згідно вказаної статті на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку де проводилась антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрована у [INFO], тобто населеному пункті, яке відповідно до Розпорядження КМУ від 02.12.2015 року № 1275-р, відноситься до населеного пункту, де здійснювалася антитерористична операція. Судом встановлено, що позивачем здійснювалось нарахування пені за період з 14.06.2017 року по 28.02.2018 року, штрафу (фіксована частина) у розмірі 500,00 грн. та штрафу (процентна ставка) у розмірі 4533,01 грн., однак враховуючи положення статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р., суд вважає, що вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. \~ \~ \~ \~Оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.03.2012 року підлягають частковому задоволенню, та з відповідача необхідно стягнути заборгованість у розмірі 5690,11 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2139,21 грн., заборгованості по відсотках у розмірі 3550,90 грн. На підставі\~ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне документально підтверджені витрати позивача на сплату судових витрат у розмірі 1762 грн. 00 коп. покласти на відповідача, пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. З урахуванням вказаних вимог закону з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 105 грн. 02 коп. (5690,11/95693,23)*100%=5,96%; 1762,00*5,96% =105,02 грн.).

Outcome: partial