Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

Позивач 30.09.2019 р. звернувся до суду з позовом в якому просив визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , мотивуючи тим, що йому належить 29/100 частин спірного житлового будинку, у якому зареєстровані відповідачі, які є його сином та онуком відповідно. Відповідачі фактично не проживають у спірному житловому будинку з 2016 року, оскільки виїхали до Польщі та більше не повертались, їх особистих речей в будинку немає. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.11.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 11.12.2019 р. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.12.2019 року задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання свідків у зв`язку з чим розгляд справи відкладено на 26.02.2020 року. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі та дав пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти розгляду справи у відсутності відповідачів та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив суду не подавали. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що позивач її чоловік, а відповідачі син та онук, які виїхали до Польщі у 2016 році, до квартири не повертались. Вони не можуть оформити субсидію. РечІ відповідачів у квартирі відсутні, кошти на утримання будинку не передають, з будинку їх не виганяли, онук просив його зареєструвати для отримання паспорту, а з часу реєстрації не проживав. Будинок чоловіка окремий, на нього окрема домова книга. Суд, заслухав вступне слово представника позивача, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідка, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. 29/100 частин житлового будинку [ADDRESS] належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого 07.03.2006 року Дніпровською районною у місті Херсоні радою на підставі рішення виконкому Дніпровської районної ради від 11.06.1996 року №216, замість договору купівлі-продажу від 20.08.1974 року на ј частину домоволодіння. Право власності [PERSON] на вищевказану частину житлового будинку зареєстровано в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації, що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10128924 від 17.03.2006 року (арк. справи 7). Згідно довідки №543/1 від 24.09.2019 року, виданої 24.09.2019 року Головою органу самоорганізації населення квартального комітету №1 Дніпровського р-ну м. Херсона, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (син), [PERSON] (онук) (арк. справи 9). За відомостями домової книги на домоволодіння [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований з 05.02.2004 року, [PERSON] з 29.06.2017 року. Оригінал домової книги оглянутий в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~ майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі маючи об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинив, майно та речі відповідачів в будинку відсутні, поважних причин для їх відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність речей відповідачів та їх не проживання за вказаною адресою підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] . У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідком. Дані про її заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, її показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Відсутність відповідачів за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі не мешкаючи в спірному житловому будинку з 2016 року, без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 02 березня 2020 року. На\~ підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved