Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі належним чином уповноваженого представника - адвоката [PERSON] (доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 04.08.2017 року, № 440/5) 30.08.2017 року звернулася у суд з позовною заявою до відповідачів - [PERSON] та [PERSON], в якій просить усунути останніх як спадкоємців другої черги від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] змінити черговість одержання права на спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON] та визнати за нею як спадкоємцем третьої черги право власності на квартиру [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON], який помер [INFO] Судові витрати у справі просить покласти на відповідачів у солідарному порядку. Ухвалою судді від 05.10.2017 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду. Судові засідання у справі відбувались 02.11.2017 року, 28.11.2017 року, 22.01.2018 року, 22.02.2018 року, 22.03.2018 року, 24.04.2018 року, 21.05.2018 року, 06.07.2018 року та 23.08.2018 року. У зв'язку із набранням 15.12.2017 року чинності Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України та інших законодавчих актів», котрим ЦПК України викладено у новій редакції, у судовому засіданні, котре відбулося 16.03.2018 року, судом постановлено ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, про продовження судового розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] у м. Сколе Львівської області помер племінник позивача - [PERSON], який проживав одиноко. За життя [PERSON] заповіту не складав, хоча йому належало право власності на квартиру, розташовану у [ADDRESS] і таке право спадкодавця підтверджується відповідним правовстановлюючим документом. Позивач зазначає, що вона як тітка спадкодавця є спадкоємцем за законом третьої черги і строк на подання заяви про прийняття спадщини за законом не пропустила. У той-же час відповідачі як рідні брат та сестра спадкодавця є спадкоємцями за законом другої черги, а відповідач [PERSON] також у встановлені строк та порядку подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті брата. У свою чергу, відповідач [PERSON] у встановленому порядку відмовився від прийняття спадщини після смерті брата на користь відповідача [PERSON]. Позивач вказує, що відповідачі ніколи не навідували спадкодавця, не цікавилися його життям, а займалися виключно собою та своєю сім'єю. Так, [PERSON] з дитинства проживав разом із позивачем, часто хворів, а його доглядом займалася виключно позивач та члени її сім'ї. Останні одинадцять років [PERSON], в силу свого стану здоров'я, перебував у важкому фізичному стані, не міг самостійно себе обслуговувати та потребував сторонньої допомоги, так як не міг самостійно пересуватися. Свого часу йому було присвоєно інвалідність третьої групи, згодом - другої групи, а з 2006 року - першої групи загального захворювання (по зору). Позивач стверджує, що власними коштами купувала ліки своєму племіннику, допомагала йому у пересуванні та відвідуванні аптеки, лікарів тощо, допомагала з прибиранням та готуванням їжі, доглядала його присадибну земельну ділянку, яку використовувала для городництва. У свою чергу, відповідачам було добре відомо про безпорадний стан їх брата, однак жодних заходів для надання будь-якого виду допомоги вони не вживали, братом не цікавилися. За таких обставин позивач вважає, що є усі підстави усунути відповідачів від спадкування за законом після смерті [PERSON], змінити черговість такого спадкування та визнати право на спадкування за позивачем як спадкоємцем третьої черги. У зв'язку з вказаним, позивач за захистом своїх спадкових прав була змушена звертатися до суду із даним позовом. Позивач, будучи допитаною за правилами допиту свідків, та її належно уповноважений представник - адвокат [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-4), надали пояснення, аналогічні наведеним у позові. Відповідач [PERSON], будучи допитаною за правилами допиту свідків, та її належним чином уповноважений представник - адвокат [PERSON], у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі, просили у позові відмовити. Заперечення проти позову обґрунтовані безпідставністю такого, в силу відсутності встановлених фактів ухилення відповідача [PERSON] від надання допомоги спадкодавцеві [PERSON], оскільки відповідач, проживаючи за 140 км. від місця проживання свого брата, по змозі надавала останньому певну допомогу, постійно була з ним на зв'язку, а від проживання разом із її сім'єю в іншому населеному пункті спадкодавець категорично відмовлявся, мотивуючи відсутністю наміру завдавати їй зайвого клопоту. Відповідач також стверджує про відсутність достатніх доказів вважати перебування спадкодавця у безпорадному стані, оскільки останній, незважаючи на наявність присвоєної інвалідності першої групи по зору, останні роки проживав один, порався по господарству і міг дати собі ради у простих речах, у тому числі і прибиранні та готуванні їжі. Відтак, на переконання відповідача, постійного догляду спадкодавець не потребував. Відповідач також звертає увагу суду на ту обставину, що позивач не була доглядальником спадкодавця, так як таким офіційно був визнаний її зять [PERSON], а сама позивач лише піклувалася про спадкодавця, як стверджувала, - з добрих міркувань. Крім того, позивач сама вже є у досить похилому віці, проживає на отриману пенсію, а тому невідомо, якими силами та коштами вона могла надавати вичерпну допомогу та догляд спадкодавцю у той час, коли фактично сама потребувала такої допомоги. Ще відповідач посилається на передчасність звернення позивача до суду із вимогою про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування, оскільки позивач відмови нотаріуса у встановленому порядку не отримала, за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом до нотаріуса не зверталась. Відповідач [PERSON] у судові засідання у справі жодного разу не з'явився, хоча завжди був завчасно належно повідомленим про дату, час та місце проведення таких засідань, письмових заперечень чи відзиву на позовну заяву не подав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, давши належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] у віці 51 рік у м. Сколе Львівської області помер [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 11.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сколівського районного управління юстиції у Львівській області (а. с. 9). Вказаний день смерті [PERSON], у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після його смерті. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав, відтак, спадкування після смерті останнього повинно відбуватися за законом. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Сколівської міської ради Львівської області 11.03.2014 року за вих. № 6 (а. с. 8), [PERSON] був зареєстрованим у [ADDRESS] та проживав один. Зазначена вище квартира належала [PERSON] на праві власності, що стверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 26.10.1999 року, укладеного та зареєстрованого у встановленому порядку, реєстри № 1386 та № 432 (а. с. 10). 13.11.2015 року Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області здійснено реєстрацію спадкової справи після смерті спадкодавця [PERSON] (а. с. 12). Із заявами про прийняття спадщини у визначені законом строки та порядку звернулася спершу відповідач [PERSON] як рідна сестра спадкодавця (а. с. 92), а згодом і позивач як тітка спадкодавця (а. с. 13, 101). Відповідач [PERSON] своєю заявою від 30.06.2016 року відмовився від спадщини після смерті брата (а. с. 105). Із зібраних матеріалів справи, у тому числі і витребуваної судом за клопотанням сторін належно засвідченої копії спадкової справи № 200/2015 після смерті [PERSON] (а. с. 91-105) вбачається, що спадкоємців першої черги за законом після смерті [PERSON] немає, спадкоємцями другої черги за законом після смерті [PERSON] є обоє відповідачів, як рідні брат та сестра, а спадкоємцем третьої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач, як його тітка. Документи на підтвердження ступеня родинного зв'язку позивача та відповідачів із спадкодавцем були представлені як нотаріусу, так і суду. Оскільки, як уже йшлося вище, відповідач [PERSON] у встановленому порядку відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON], то спадкоємцями за законом другої та третьої черги після смерті останнього є відповідач [PERSON] та позивач відповідно. В силу ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених законом. Статтями 1272-1273, 1275 ЦК України встановлені наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, що є у випадку із спадкоємцем [PERSON], а також передбачене право спадкоємця на відмову від прийняття спадщини та визначені правові наслідки такої відмови від прийняття спадщини, серед котрих, з-поміж іншого, перехід права на спадкування його частки у спадщині до інших спадкоємців. Відтак, відмова відповідача [PERSON] від прийняття спадщини, у разі відсутності інших спадкоємців попередньої черги чи в інших вищенаведених випадках, надає позивачу право на спадкування за законом третьої черги, що уже є самостійною підставою для відмови у позові, пред'явленому до відповідача [PERSON], так як останнім право позивача на спадкування при встановлених судом обставинах, в силу ст. ст. 1258, 1272-1273, 1275 ЦК України, не порушується. Що стосується пред'явлених позовних вимог до відповідача [PERSON], то позивачем порушується питання про усунення зазначеного відповідача від права на спадкування із подальшою зміною черговості одержання такого права спадкоємцями. Так, в силу ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Згідно з ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Як роз'яснюється у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується усіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, та потребу спадкодавця у допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла таких дій. Таким чином, виходячи з положень ст. ст. 1224, 1259 ЦК України та вищенаведених роз'яснень Верховного Суду України, при вирішенні даного спору суд повинен був дослідити стан спадкодавця [PERSON] та потребу у зв'язку з цим у сторонній допомозі, а також ту обставину, чи мало місце умисне ухилення відповідача [PERSON] від надання спадкодавцеві [PERSON] допомоги, котру вона мала можливість надавати. Щодо безпорадного стану спадкодавця [PERSON], то у матеріалах справи зібрано достатньо доказів на підтвердження такого стану, оскільки близько останніх десяти років він тяжко хворів (а. с. 14-15, 19-21, 67-68, 70, 139-140), йому було встановлено ряд діагнозів (дані про діагнози не розголошуються в силу положень ст. 286 ЦК України), а також було встановлено першу групу інвалідності по зору (загальне захворювання) безтерміново (а. с. 18), через що спадкодавець [PERSON] не міг самостійно у повній мірі забезпечувати умови свого проживання та потребував стороннього догляду, піклування. Підтвердили такий безпорадний стан спадкодавця і допитані у судовому засіданні в якості свідків родичі спадкодавця - [PERSON] та [PERSON], сусіди спадкодавця - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], лікар-невропатолог [PERSON] та лікар-окуліст [PERSON] КЗ Сколівської РР «Сколівська ЦРЛ», у яких спадкодавець перебував на обліку, показанням котрих суд надає віри, так як такі є послідовними, узгоджуються із усіма зібраними матеріалами справи у наведеній частині. Щодо ухилення відповідача [PERSON] від надання допомоги та піклування спадкодавцеві [PERSON], який потребував такої допомоги та піклування, то судом встановлено, що відповідач [PERSON] не мала можливості доглядати і піклуватись про свого покійного брата, оскільки зареєстрована та проживає в іншому населеному пункті на значній відстані від м. Сколе Львівської області, де проживав спадкодавець [PERSON], а це близько 140 км. (а. с. 30, 72-73), відповідач мала на утриманні двох неповнолітніх дітей, - сина [PERSON], [INFO] (а. с. 195) та сина [PERSON], [INFO] (а. с. 196), які також потребували постійного догляду, крім того з відповідачем проживав та проживає батько-інвалід похилого віку - [PERSON], [INFO] (а. с. 198-199), який, відповідно також потребував та потребує стороннього догляду, піклування. Крім того, у період з серпня 2007 року по вересень 2014 року відповідач була офіційно працевлаштована і повинна була виконувати свої трудові обов'язки прибиральниці видавничого центру Львівського державного аграрного університету (а. с. 201-202). Крім того, у матеріалах справи наявна довідка Управління соціального захисту населення Сколівської РДА Львівської області від 28.08.2017 року за вих. № 328 (а. с. 169), згідно котрої у період з 30.09.2013 року по [INFO] тобто по день смерті, за спадкодавцем [PERSON] здійснювався догляд громадянином [PERSON], який отримував компенсацію фізичній особі, що надає послуги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 558 від 29.04.2004 року. У свою чергу, позивач була пенсіонером, [INFO] (а. с. 5), згідно виписки КЗ Сколівської РР «Сколівська ЦРЛ» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 19.04.2018 року (а. с. 213) позивач з 2005 року перебуває на «Д» обліку з приводу встановленого одного діагнозу, має встановлений ще один діагноз (дані про діагнози не розголошуються в силу положень ст. 286 ЦК України), постійно лікується амбулаторно та стаціонарно з приводу обох наявних хвороб, у зв'язку з чим судом критично розцінюються твердження позивача про те, що надавана нею допомога спадкодавцю була вичерпною та достатньою. Відтак, встановивши наведені вище обставини справи, які безперечно мають значення для правильного її вирішення, суд вважає, що позивачем не доведено того, що відповідач [PERSON] свідомо ухилялася від надання допомоги спадкодавцю [PERSON] у зв'язку із його безпорадним станом, а також те, що спадкодавець [PERSON], маючи офіційно призначеного оглядальника та отримуючи додаткову допомогу позивача, потребував саме допомоги відповідача [PERSON], що могло б бути підставою для усунення від права на спадкування, з огляду на що у позові про усунення спадкоємців другої черги від права на спадкування за законом слід відмовити повністю. У свою чергу відмова у позові у наведеній частині має наслідком відмову у позові і у решті позовних вимог, - про зміну черговості одержання права на спадкування за законом та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом за спадкоємцем третьої черги, оскільки такі позовні вимоги є похідними. Одночасно, у зв'язку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з відповідачів на користь позивача не підлягають до стягнення також і документально підтверджені судові витрати у справі.

Outcome: dismissed