Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.12.2020 звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач [PERSON] на підставі договору міни від 05.02.2016 є власником квартири [ADDRESS] . Вказував, що з відповідачем з 2011 року перебував в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, [PERSON] добровільно звільнила квартиру, не сплачує комунальні платежі, проживає в іншому житловому приміщенні В своїй позовній заяві просив визнати [PERSON] , 1987 року народження, такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09.12.2020 відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзив на позовну заяву не подавала. В судовому засіданні позивач повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з`явилася, хоча повідомлялася про дату, час та місце розгляду через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, відзив на позовну заяву не подавала, про причини своєї неявки суд не повідомила, з жодними клопотаннями до суду не зверталася. Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору міни від 05.02.2016 є власником квартири [ADDRESS] . Також судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] , 1988 року народження, та [PERSON] , 1987 року народження, з 07.10.2011 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13.04.2017 в справі № 552/1399/17. Встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , за адресою [ADDRESS] у встановленому законом порядку зареєстрував свої постійне місце проживання, але не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивач [PERSON] зазначив, що є власником квартири [ADDRESS] . Разом з\~тим \~відповідно до\~положень \~ст.\~60\~СК України\~ майно,\~набуте подружжям\~за час\~шлюбу,\~належить дружині\~та чоловікові\~на праві\~спільної сумісної\~власності незалежно\~від того,\~що один\~з них\~не мав\~з поважної\~причини (навчання,\~ведення домашнього\~господарства,\~догляд за\~дітьми,\~хвороба тощо)\~самостійного заробітку\~(доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі ст.60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі No 372/504/17(провадженняNo14-325цс18). Як встановлено судом спірне житло, а саме квартира [ADDRESS] придбана сторонами по справі за час шлюбу, отже, в силу норм ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя, за умови, що презумпція не спростована. Позивач [PERSON] на обґрунтування своїх позовних вимог не надав до суду жодних доказів на спростування презумпції спільності майна подружжя. За таких обставин, вирішуючи справу в межах наданих до суду доказів, суд приходить до висновку, що відповідач, будучи співвласником житла, має рівні з позивачем права щодо володіння, користування і розпорядження вказаною квартирою. Тому суд, за умови того, що позивачем не спростовано презумпцію спільності майна подружжя, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позовних вимог понесені ним судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed