Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.09.2021 року звернулася в суд з позовом до ПрАТ «СКМЗ» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позов мотивує наступним. З 09.08.2004 року по 08.07.2020 року вона працювала у Приватному акціонерному товаристві «Старокраматорський машинобудівний завод» на посаді оператора комп`ютерного набору відділу автоматизованої системи управління виробництва. Наказом № 99 від 08.07.2020 року вона була звільнена у зв`язку з переведення за її згодою на інше підприємство згідно п. 5 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки її було звільнено 08.07.2020 року у зв`язку з переведенням на інше підприємство, тому відповідно до приписів статей 47 та 116 КЗпП України, ПрАТ «СКМЗ» повинно було виплатити належні їй від даного підприємства кошти саме в день її звільнення, тобто 08.07.2020 року. Проте, ПрАТ «СКМЗ», в порушенні статей 44, 116 КЗпП України, в день звільнення не були виплачені належні їй від даного підприємства за трудовим договором кошти, а саме заробітна плата у розмірі 14487,45 грн. Дана суму заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 14487,45 грн. була обчислена ПрАТ «СКМЗ» після утримання податків, зборів та інших платежів, тобто підлягає до сплати без будь-яких відрахувань. Згідно довідки ПрАТ «СКМЗ» за №52/637 від 31.08.2020 року, розмір її середньоденного заробітку, обчисленої згідно з Порядком, становить: до утримання податків і зборів 242, 00 грн., після утримання податків і зборів 194,81 грн. Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 29.09.2020 року по справі № 234/12147/20 (провадження №2/234/3400/20), що набрало законної сили 30.10.2020 року, її позов до ПрАТ «СКМЗ» було задоволено та стягнуто з ПрАТ «СКМЗ» на її користь: заборгованість по заробітній платі у сумі 14487, 45 грн.; середній заробіток на час затримки розрахунку при звільненні за період з 09.07.2020 року (наступний день після його звільнення) по 29.09.2020 року (день ухвалення Краматорським міським судом Донецької області рішення у справі №234/12147/20) у сумі 14036, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 1000, 00 грн., витрати на оплату судового збору у розмірі 840, 80 грн. Під час примусового виконання вказаного рішення суду, 02.08.2021 року ПрАТ «СКМЗ» у повному обсязі розрахувалось з належних їй від даного підприємства сум при звільнені заборгованості по заробітній платі у розмірі 14036, 00 грн. Крім того, ПрАТ «СКМЗ» має сплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто за період з 30.09.2020 року (наступний день після ухвалення Краматорським міським судом Донецької області рішення від 29.09.2020 року у справі №234/12147/20) по 02.08.2021 року включно (день фактичного розрахунку). Період затримки оплати належних їй від ПрАТ «СКМЗ» сум почав перебіг з 30.09.2020 року по 02.08.2021 року, що становить 215 робочих днів. Відтак розмір середнього заробітку за весьчас затримки по день фактичного розрахунку становить 52030,00 грн. =242,00 грн. х 215 днів. Вважає, що внаслідок порушення її законних прав, що призвели до глибоких моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя, ПрАТ «СКМЗ» має відшкодувати їй завдану моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 1000 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 52030,00 грн., моральну шкоду в сумі 1000 грн., та судові витрати в розмірі 908, 00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В судове засідання представник відповідача не з`явився за невідомою суду причини, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, проте, 12.11.2021 року до Краматорського міського суду надійшов відзив на позовну заяву з якого вбачається, що Приватне акціонерне товариство «Старокраматорський машинобудівний завод» (далі ПрАТ «СКМЗ») не погоджується з вимогами [PERSON] щодо стягнення на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення у розмірі 52 030,00 гри. та моральної шкоди у розмірі 1000 гри. з огляду на таке: у позовній заяві вказується, а відповідачем не заперечується, що: позивач перебував у трудових відносинах із ПрАТ «СКМЗ» у період з 09.08.2004 по 08.07.2020); середньоденна заробітна плата позивача становила 242,00 грн., у день звільнення (08.07.2020) позивачеві не були виплачені належні нарахування у загальній сумі 14 487, 45грн.; нарахування при звільненні у розмірі 14 487,45 гри., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 14 036,00 грн., моральна шкода у розмірі 1000,00 грн., завдана затримкою виплати нарахувань, були примусово стягнуті на користь позивача 02.08.2021 в рамках виконавчого провадження ВП №63527469, на підставі рішення Краматорського міського суду від 29.09.2021 у справі 234/12147/20. Затримка виплат нарахувань позивачеві (як і іншим працівникам) була зумовлена складним фінансовим становищем підприємства, спричиненим загальним економічним спадом у вугільній та металургійній галузях. Внаслідок чого основне виробництво на ПрАТ «СКМЗ» було фактично зупинено у грудні 2019 року і не відновлене дотепер. У зв`язку із відсутністю роботи та стрімким поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, на підприємстві відповідними наказами було введено скорочений робочий тиждень. Запровадженими на ПрАТ «СКМЗ» графіками роботи, передбачалось, що у період з дня наступного після звільнення Позивача (08.07.2020) до дня розрахунку із позивачем (02.08.2021) на підприємстві було 92 робочих дня (а саме: у липні; у серпні, вересні, жовтні, листопаді, грудні 2020 року - 35 робочих днів; у січні, лютому, березні, квітні, червні, липні, серпні (1 - 2 серпня) 2021 року - 57 робочих днів. Зазначене випливає із наказу ПрАТ «СКМЗ» №134 від 30.06.2020 (згідно якого на весь період карантину встановлено неповний 2 денний робочий тиждень). Отже, в даному випадку, розмір середнього заробітку, за період затримки виплат позивачеві, не може бути більшим 22 264,00 грн. (242,00 грн./день х 92 робочих дня = 22 264,00 грн.). Як зазначалося вище, на момент звернення до суду в рамках цієї справи, позивач на підставі судового рішення вже отримав належні йому нарахування при звільненні у сумі 14 487, 45 грн., середній заробіток за час затримки цього розрахунку у розмірі 14 036,00 грн., моральну шкоду у розмірі 1000 грн., але наполягає на стягненні на свою користь ще 52 030,00 грн. додатково. Отже, загальна сума середнього заробітку за затримку нарахувань при звільненні, на яку претендує позивач становить 66 030, 00 грн. (14 036,00 грн. + 52 030,00 грн. = 66 066, 00 грн.). При цьому, розмір нарахувань, які були затримані позивачеві становить 14 487,45 грн. Зазначена сума затриманих нарахувань (14 487, 45 грн.) не є співмірною ані із середнім заробітком на який претендує позивач (66 066,00 грн.), ані із розміром середнього заробітку розрахованого виходячи із фактичної кількості робочих днів на підприємстві за період затримки розрахунку (22 264,00 грн.). Відповідач вже сплатив позивачеві моральну шкоду за затримку нарахувань при звільненні у розмірі визначеному рішенням Краматорського міського суду від 29 вересня 2020 року по справі 234/12147/20. Ще одне стягнення моральної шкоди на користь позивача за затримку нарахувань при звільненні суперечитиме припису статті 61 Конституції України, який забороняє «подвійне» притягнення до відповідальності за одне і те саме порушення. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В порядку ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача. Вислухав пояснення позивача, дослідив та всебічно проаналізував обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що з 09.08.2004 року по 08.07.2020 року [PERSON] працювала у Приватному акціонерному товаристві «Старокраматорський машинобудівний завод» на посаді оператора комп`ютерного набору відділу автоматизованої системи управління виробництва відповідно до трудової книжки [NUMBER] . Наказом № 99 від 08.07.2020 року [PERSON] було звільнено у зв`язку з переведення за її згодою на інше підприємство згідно п. 5 ч.1 ст. 36 КЗпП України. Як зазначено позивачем та визнано представником відповідача у письмових поясненнях, після звільнення [PERSON] , остаточний розрахунок з робітником був проведений лише 02.08.2021 року на підставі виконавчих проваджень ВП № 63527435, ВП № 63527469. Вказаний факт не потребує доказування в порядку ст. 82 ЦПК України. Щодо вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки повного розрахунку, починаючи з 30.09.2020 року по 02.08.2021 року, суд зазначає наступне. Аналіз статей 116, 117 КЗпП України свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність. У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступний після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутність в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При цьому розмір середнього заробітку необхідно проводити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 з наступними змінами (далі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 5 цього Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи із його заробітної плати за два останніх відпрацьованих місяця, які передували звільненню, а нарахування середньої заробітної плати проводиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Відповідно до п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.02.2012 року у справі №1-5/2012, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином, враховуючи, що відповідач повністю не розрахувався із працівником при звільненні, тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку не пропущений. Виходячи з наданої довідки за № 52/637 від 13.08.2020 року про заробітну плату позивача, його середньоденна заробітна плата складає 242,00 грн. без утримання податків і зборів. Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу. Оскільки відповідач по справі є податковим агентом і саме на нього покладено обов`язок утримувати податок із суми доходу працівника, для обрахунку середньої заробітної плати працівника має бути взято його середньоденну заробітну плату без відрахування податків. Відповідно до п. 3 розділу 3 Постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 вбачається, що усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. З огляду на викладене, суд бере до обрахунку середньоденну заробітну плату позивача у розмірі 242,00 грн. та робочі дні з дати, наступної після ухвалення Краматорським міським судом Донецької області рішення від 29.09.2020 року у справі №234/12147/20, тобто з 30.09.2020 року по день фактичного розрахунку, тобто 02.08.2021 року. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку, а саме: з 30.09.2020 року по 02.08.2021 року, в сумі 52030,00 грн. (242, 00 грн. х 215 дн.) Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (постанова від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц). Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16). Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати: - розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; - період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум. - ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. - інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Наведена правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц. Проте, розрахована сума середнього заробітку за час затримки при розрахунку [PERSON] в розмірі 52030, 00 грн., є неспівмірною із заборгованістю відповідача по заробітній платі перед ним. Суд вважає справедливим, пропорційним та таким, що відповідатиме обставинам справи та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача у сумі 20000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити. Принцип співмірності було застосовано Великою Палатою Верховного Суду у справі 711/4010/13-ці від 18 березня 2020 року, висновки якого у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України мають застосовуватися судами до спірних правовідносин. Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного. Згідно із\~ст. 237-1 КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Захист порушеного права у сфері трудових правовідносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права так і механізмом компенсації моральної шкоди як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку із посяганням на її трудові права та інтереси. Відповідно до положень\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. позивач зазначила, що в результаті протиправних дій відповідача щодо неї, це призвело до її глибоких моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя Як встановлено в судовому засіданні, позивачу заподіяна моральна шкода через неправомірні дії відповідача у невиплаті належних грошових коштів при звільненні, яка полягає у спричиненні душевних та моральних страждань. Оцінивши доводи позивача про завдання моральної шкоди та враховуючи усі докази по справі суд приходить до висновку, що\~позивачу неправомірними діями відповідача завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Доводи представника відповідача відносно відсутності спричинення позивачу моральної шкоди, суд вважає необгрунтованими з огляду на те, що в судовому засіданні було встановлено порушення прав позивача, оскільки само по собі порушення трудових прав позивача, яке полягало у несвоєчасній невиплаті заробітної плати, яка є власністю позивача, і спричиняло позивачу моральну шкоду. Вирішуючи питання про розмір завданої моральної шкоди, суд виходить із характеру правопорушення і його наслідків для позивача, тривалість його страждань і переживань, беззаперечної зміни укладу його життя, оцінивши усі чинники завданої моральної шкоди, виходячи із морально-правових імперативів справедливості, розумності й добросовісності, суд приходить до висновку, що з ПрАТ «СКМЗ» на користь [PERSON] слід стягнути 1000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, позивачем сплачений судовий збір на загальну суму 908, 00 грн. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в загальному розмірі 349,02 грн. за позовними вимогами про стягнення середнього заробітку, оскільки позовні вимоги в цій частині задоволені частково. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial