Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав і просить суд поновити його на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування електроустаткування ЗАТ «Завод «Технопривод» з 27 вересня 2013 року та стягнути з ЗАТ «Завод «Технопривод» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 6736 гривень 92 копійки. Рішення в частині поновлення на роботі просить допустити до негайного виконання. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 18 липня 2006 року працював електромонтером з ремонту і обслуговування електроустаткування у ЗАТ «Завод «Технопривод» без порушень та дисциплінарних стягнень. Наказом № 51 від 26 вересня 2013 року був звільнений з роботи на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за відсутність на роботі 02 вересня 2013 року без поважної причини більше трьох годин протягом робочого дня. Звільнення вважає незаконним, оскільки 02 вересня 2013 року з 8 години і до 16 години 30 хвилин, тобто до закінчення робочого дня, він був на роботі, займався поточним ремонтом і територію заводу не залишав. На заводі встановлено пропускний режим та систему відеоспостереження і залишити територію заводу без звільняючої записки майстра неможливо. 02 вересня 2013 року в обідню пору працівники заводу проводили збори у зв'язку з невиплатою протягом трьох місяців заробітної плати. Він був присутнім на цих зборах, які тривали не більше години. Вважає, що його звільнення обумовлене активною позицією на цих зборах. Також зазначив, що на території заводу конкретного робочого місця у нього немає, оскільки електроустаткування, ремонт та обслуговування якого він здійснює, знаходиться на всій території заводу. Представник ЗАТ «Завод «Технопривод» Злобін В.Г. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і позов [PERSON] просить залишити без задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях на позовну заяву. На заперечення позовних вимог посилається на те, що 02 вересня 2013 року позивач разом з деякими іншими працівниками заводу о 8 годині покинув своє робоче місце та територію заводу і приймав участь у мітингу, який проходив з 8 до 9 години та з 11 до 14 години. Оскільки позивач більше трьох годин протягом робочого дня був відсутній на роботі без поважних причин, його звільнення за п.4 ст.40 КЗпП України вважає законним. Жодних підтверджень присутності на робочому місці позивач суду не надав. Не заперечив тієї обставини, що робоче місце у позивача конкретно не визначено, однак зазначив, що позивач залишив територію заводу. Не заперечив і того, що станом на 02 вересня 2013 року працівникам заводу протягом трьох місяців не виплачувалася заробітна плата. Разом з тим, в судових дебатах представник відповідача позов визнав, посилаючись на надані позивачем та досліджені судом докази. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними. Судом встановлено, що [PERSON] з 18 липня 2006 року працював електромонтером з ремонту і обслуговування електроустаткування у ЗАТ «Завод «Технопривод». Наказом директора ЗАТ «Завод «Технопривод» від 26 вересня 2013 року № 51 [PERSON] був звільнений з роботи з 26 вересня 2013 року за відсутність на роботі 02 вересня 2013 року без поважної причини більше трьох годин протягом робочого дня за п.4 ст.40 КЗпП України. З наказу № 51 від 26 вересня 2013 року слідує, що підставою для його прийняття були доповідна записка першого заступника директора Орлова П.А. та акт комісії з розслідування причини відсутності на роботі [PERSON] Разом з тим, як зазначено у доповідній записці першого заступника директора Орлова П.А., ним доведено до відома директору заводу про те, що 02 вересня 2013 року працівники заводу о 8 годині влаштували несанкціонований мітинг, який тривав приблизно до 9 години. Потім, близько 11 години працівники заводу знову влаштували мітинг і він розмовляв з ними до 12 години 10 хвилин, після чого вони пішли до центральної прохідної на зустріч з помічником народного депутата та для написання колективної заяви. До роботи всі приступили біля 14 години. В доповідній записці також вказано, що до неї додано список працівників, які приймали участь у мітингу. Суд звертає увагу на те, що у доповідній записці відсутні будь-які відомості про відсутність саме [PERSON] на роботі протягом зазначеного часу, в тому числі і про залишення ним території заводу. Згаданий у доповідній записці список працівників, які приймали участь у мітингу, представником відповідача суду не наданий. З акту комісії з розслідування причини відсутності на роботі [PERSON] слідує, що його було складено з приводу відмови [PERSON] від дачі письмового пояснення з приводу приймання участі в мітингу в робочий час та відсутності на роботі більше трьох годин 02 вересня 2013 року, а не щодо самої відсутності позивача на роботі. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] слідує, що 02 вересня 2013 року дійсно відбулися збори працівників заводу з приводу тривалої невиплати заробітної плати. Зранку збори проводилися в цеху, куди приходив представник адміністрації Харчук В.О., а в обідню пору - на прохідній заводу, де був присутній перший заступник директора Орлов П.А. В робочий час територію заводу ніхто, в тому числі і позивач, не залишав. Свідки також підтвердили, що позивач протягом робочого дня 02 вересня 2013 року перебував на роботі і територію заводу не залишав, зазначивши, що без звільняючої записки майстра територію заводу в робочий час залишити взагалі неможливо. Як слідує з наданих позивачем та оглянутих судом відеозаписів подій, які мали місце 02 вересня 2013 року, збори працівників заводу з приводу невиплати заробітної плати відбувалися на території заводу і ніхто із працівників території заводу не залишав. З дослідження властивостей відеофайлів слідує, що вони були зроблені у період з 12 до 13 години 02 вересня 2013 року. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Разом з тим, суд визнає, що належних та достатніх доказів на підтвердження відсутності позивача 02 вересня 2013 року на роботі більше трьох годин протягом робочого дня відповідач суду не надав і, відповідно, не спростував пояснень позивача щодо його присутності на роботі, які об'єктивно підтверджуються сукупністю досліджених по справі доказів. За таких обставин суд визнає, що звільнення позивача з роботи за п.4 ст.40 КЗпП України згідно наказу № 51 від 26 вересня 2013 року мало місце без законної підстави, а тому, з метою відновлення порушеного права позивача, за захистом якого він звернувся до суду, суд вважає необхідним поновити позивача на роботі на посаді електромонтера з ремонту і обслуговування електроустаткування ЗАТ «Завод «Технопривод» з 27 вересня 2013 року. Згідно вимог ч.1, ч.2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно наданого позивачем розрахунку, середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 27 вересня 2013 року по 07 лютого 2014 року становить 6736 грн 92 коп. Оскільки цей розрахунок проведений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, та відповідає встановленим по справі фактичним обставинам, він приймається судом до уваги та враховується при ухваленні рішення. В описовій частині своєї позовної заяви [PERSON] зазначає про завдання йому незаконним звільненням моральної шкоди, яку він оцінює у розмірі 4000 грн. Однак, приймаючи до уваги, що у прохальній частині позовної заяви [PERSON] вимоги про стягнення моральної шкоди не зазначені і в судовому засіданні позивач пояснень та доказів щодо заподіяння йому моральної шкоди не надав і прохання про її стягнення не висловив, питання про стягнення моральної шкоди у даному провадженні судом не розглядалося.

Outcome: approved