Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

Позивач [PERSON] заявив позов до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, посилаючись на те, що у її приватній власності перебуває квартира [ADDRESS]. Вказує, що на підставі договору купівлі-продажу вона придбала вказану квартиру. Зазначає, що 23 травня 2007 року вона прописала в квартиру відповідача по справі, яка з січня 2012 року не проживає в даній квартирі та її місце проживання (перебування) їй не відоме. По сьогоднішній день відповідач ні разу в квартиру не з'являлась. Зазначає, що за час відсутності відповідача в квартирі вона привела квартиру в належний стан. Фактично відповідач добровільно відмовилась від права користування житлом та вибула на інше місце проживання. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться [ADDRESS], і який належить її на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибула про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена у порядку, встановленому ст.74 ЦПК України - судовою повісткою, направленою рекомендованим повідомленням за адресою місця її проживання, про що у справі є повідомлення про вручення їй особисто під розписку рекомендованого листа, про причини неявки суд не повідомила, заперечень суду не надала. Належним чином повідомлена відповідач не прибула у судове засідання, про причини неявки суд не повідомила. Судом встановлено відсутність поважних причин неявки в судове засідання належно повідомленого відповідача, позивачем дано письмову згоду на проведення заочного розгляду справи - заява від 23.12.2013 року. Судом встановлено такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Із досліджених письмових доказів, що є у справі встановлено, що квартира, яка знаходиться у місті Ямпіль Вінницької області по [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу квартири від 18.04.2005 року належить позивачу [PERSON]. Із копії домової книги [ADDRESS] встановлено, що житловому будинку зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Дослідивши усі письмові докази, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини з приводу реєстрації відповідача в будинку, що належить на праві власності позивачу. Ці правовідносини врегульовані Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно зі ст.7 якого встановлено, що питання про зняття із реєстрації колишніх членів сім*ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання в цьому будинку (відсутність такого права, втрати права користування), яке регулюється нормами Житлового та Цивільного кодексів України, зокрема ст.72 ЖК України та ст.405 ЦК України. Судом встановлено, що позивач на законних підставах, а саме на підставі договору купівлі-продажу володіє квартирою [ADDRESS]. Відповідач як член сім*ї власника будинку (невістка) зареєструвалася та проживала в будинку позивача до 2012 року. Відповідно до ст. 57 ч.1 п.2 СК України вказана квартира набута позивачем в порядку договору купівлі-продажу, а тому є її особистою приватною власністю. Відповідно до ст. 405 ЦК України. члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Оскільки відповідач не проживає в квартирі позивача понад один рік, що підтверджено достовірними письмовими доказами, суду не надано доказів про поважність причин відсутності відповідача за місцем проживання у вказаній квартирі, відповідач перестала бути членом сім*ї позивача, суду не надано доказів про наявність домовленості між позивачем та відповідачем щодо права користування будинком, а тому відповідно до положень ст.405 ЦК України відповідач втратила своє право користування житловим будинком позивача. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 ч. 4 Конституції України право приватної власності є непорушним. Оцінюючи усі докази у їх сукупності, суд вважає встановленим, що права позивача як власника квартири порушені з боку відповідача і відновлення порушеного права можливе шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням. З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги і має підстави для їх задоволення. При вирішенні питання щодо судових витрат, суд керується вимогами ст.88 ч. 1 ЦПК України. Оскільки позовні вимоги задоволено у повному обсязі, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені, підлягають стягненню із відповідача на користь позивача у сумі 114 гривень 70 копійок. Спірні правовідносини врегульовані ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України ст.ст. 391, 386 ЦК України ст. 72 ЖК України, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: approved