Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.07.2017 р. звернувся до суду з даним позовом, у якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що 24 листопада 2009 року [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину, посвідчене державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Гриценком О. В. Свідоцтво було видане на підставі заповіту, посвідченого П'ятою київською державною нотаріальною конторою від 15 жовтня 1993 року і зареєстрованого в реєстрі за № 5С-541, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна померлої [INFO] [PERSON], є її син - [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]), що проживає за адресою: [ADDRESS]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з квартири під [ADDRESS], яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м.Києва Вказана квартира складається з двох жилих кімнат, загальною площею - 44,40 кв. м., в тому числі жилою площею - 27,80 кв.м. У спірній квартирі зареєстровані, у відповідності до довідки форми 3 № 581, [PERSON] (власник особового рахунку), [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] являється дочкою [PERSON] і постійно проживає у спірній квартирі. [PERSON], який являється сином дружини [PERSON], зареєстрований у спірній квартирі, проте починаючи з січня 2016 року фактично в ній не проживає. Оскільки, реєстрація [PERSON] за вказаною адресою, який не проживає там понад встановлені законом строки, перешкоджає [PERSON] як власнику даної квартири в повній мірі здійсненню його права власності відносно належного йому майна, [PERSON] вимушений був звернутися до суду з даним позовом. Таким чином, [PERSON], будучи зареєстрованим в належній [PERSON] квартирі, порушує права та законні інтереси власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном. Окрім того, [PERSON] в спірній квартирі не проживає, своїх речей там не зберігає, витрат по утриманню квартири не несе. Позивач в судовому засіданні позов підтримав, просив його задовольнити та зазначив, що відповідач є його сином, мешкав у квартирі за адресою: [ADDRESS] до 2015 р., потім зібрав речі та переїхав жити до дружин. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, відповідач про причини своєї неявки суд не повідомив. Згідно вимог ст. 280 Цивільного Процесуального Кодексу України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів. Заслухавши позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 листопада 2009 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину. Заповітом, посвідченого П'ятою київською державною нотаріальною конторою від 15 жовтня 1993 року і зареєстрованого в реєстрі за № 5С-541, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна померлої [INFO] [PERSON], є її син - [PERSON], що проживає за адресою: [ADDRESS]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з квартири під [ADDRESS], яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації Жовтневої районної держадміністрації м. Києва Відповідно до реєстраційного напису № 6 на право встановлюваному документі, спірна квартира належить на праві приватної власності [PERSON] Згідно довідки форми №3 вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до листа №109-27/874с Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 08.08.2017 р. встановлено, що [PERSON], [INFO] за реєстрований з 11.07.1995 р. за адресою: [ADDRESS]. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною четвертою статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивач є її вітчимом. В квартира за адресою: [ADDRESS] вона мешкала з 2009 р., зараз окремо проживає, відвідує батьків один раз на місяць. Відповідач в спірній квартирі мешкав до 2016 р., потім став жити окремо, його речей в квартирі не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він раз на тиждень буває у квартирі [ADDRESS], 2 роки вже відповідач не проживає у спірній квартирі. Переїхав жити до квартири дружини. Речей відповідача в квартирі не має. У пункті 33 постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння». Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Таким чином, підставою для задоволення позову про усунення перешкод в користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю. За змістом ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 кодексу визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Враховуючи, що відповідач не проживає у спірній квартирі більше двох років, не несе витрат по утриманню житла, судом встановлено наявність достатніх правових підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням, в зв`язку з чим позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. З огляду на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved