Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON]\~26.06.2018\~року \~звернулась \~до суду\~з позовом,\~в якому\~зазначила ,\~що вона з 11.05.1998 року зареєстрована у квартирі № 4 будинку № 3 на вул. Залізничній у смт. Рудно. Крім неї у вказаній квартирі зареєстровані чоловік [PERSON], донька [PERSON] та внук, відповідач [PERSON] Вона та її чоловік [PERSON] є співвласниками вищевказаної квартири. Відповідач [PERSON] ніколи не проживав у вказаній квартирі, а разом із донькою [PERSON] деякий час проживав за іншою адресою, а з 2010 року проживає разом із батьком у АР Крим, де він і працює. Будучи зареєстрованим у квартирі № 4 будинку № 3 на вул. Залізничній у смт. Рудно, [PERSON] не несе жодних витрат по утриманню житла. Вона та її чоловік [PERSON] досягли пенсійного віку, сплачувати комунальні послуги матеріально важко, а тому, починаючи з 2015 року, їм надавалася субсидія на сплату комунальних послуг на підставі складених актів про непроживання відповідача в квартирі. На даний час у звязку із змінами у чинному законодавстві їм відмовляють в отриманні субсидії через реєстрацію місця проживання [PERSON], яка фактично є формальною, оскільки він не проживає у квартирі, не несе витрат на утримання житла, взагалі не приїжджає до Львова, і як їй відомо, не має наміру повертатися із АР Крим. Просить суд визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилою площею квартири [ADDRESS] у м.Львові. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова 7 серпня 2018 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, додала, що відповідач з 2010 року не проживає у Львові, а проживає зі своїм батьком в Криму. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, зазначив, що він є співвласник спірної квартири, проживає у спірній квартирі з 1997 року, з 2010 року внук [PERSON] в квартирі не проживає, просив позов задовольнити. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач проживає з 2010 року зі своїм батьком в м. Севастополі, не має наміру повертатися до Львова, там працює. Просила позов задовольнити. Суд,вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Судом встановлено,\~що позивачці\~[PERSON]\~та третій\~особі [PERSON] згідно до договору купівлі- продажу, посвідченого Другою Львівською державною конторою від 4.12.1997 року за реєстровим номером 1-4341, належить по ? частці квартири № 4 будинку № 3 на вул. Залізничній у смт. Рудно у м.Львові. Житлова площа квартири 13,3 м2. Згідно до довідки ЖК «Служба смт.Рудно» від 21.06.2018 року за №195 в спірній квартирі зареєстровані разом зі власниками дочка [PERSON] та онук [PERSON] Згідно з Актами обстеження від 15.04.2015 р., 22.04.2016 р., 07.05.2017 р., 16.06.2018 р., складеними депутатом Рудненської селищної ради, відповідач в спірній квартирі не проживає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідка позивача, проживає в квартирі №1 будинку № 3 на вул. Залізничній з 1 серпня 2017 року. Вона ніколи не бачила відповідача, однак знає, що позивач має внука на імя [PERSON], який постійно проживає в Криму. Конституцією України (ст.41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст..150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Реєстрація відповідача, який не є членом сімї власників, у квартирі, що належить позивачу [PERSON] та третій особі [PERSON] на праві власності, перешкоджає у реалізації права власності у повному обсязі. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом з тим, посилання позивача на ст..71 ЖК України, як на підставу своїх вимог, є хибним, оскільки спірна квартира знаходиться у приватній, а ні в комунальній власності, позивач не є її наймачем, а є її власником і тому дія ст.71 ЖК України не розповсюджується на правовідносини сторін.

Outcome: approved