Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач 22.04.2014 звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення солідарно заборгованості за кредитним договором у розмірі 4 673 219,67 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 03.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 141 648, 57 дол. США, строком з 03.07.2008 року по 03.07.2019 року зі сплатою 4,49 % річних. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору [PERSON] зобов'язалася повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки, комісію та інші передбачені договором платежі у встановлені договором строки. Також в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] було укладено договір поруки. Позичальником частково було погашено заборгованість по кредиту, однак в подальшому позичальник припинив виконувати свої зобов'язання в частині сплати тіла та відсотків. 28.05.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір відступлення прав за вказаним кредитним договором. у зв'язку з чим позивач набув права вимоги до відповідача та звернувся до суду для захисту своїх прав. В судове засідання представник позивача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - Зауліна О.Г. (діє на підставі довіреності від 03.06.14) не з'явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце судового засідання були повідомлені належним чином у встановленому порядку, причини неявки суду не повідомили. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про причини такої неявки в судове засідання, ухвалив відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України слухати справу у відсутності відповідачів, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03.07.2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником усіх прав та обов'язків якого є ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (надалі відповідач, позичальник, боржник), був укладений Кредитний договір № МL-507/050/2008, відповідно до якого Банк надав [PERSON] грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 141 648,57 дол. США, строком з 03.07.2008 року по 03.07.2019 року, зі сплатою (відповідно до п.3. договору) 4,49 % річних, з цільовим призначенням (відповідно до п.2 договору) на придбання нерухомого майна (а.с.8). Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного кредитного договору відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчать його підписи на кожній сторінці договору.(а.с. 8) Також в день укладання кредитного договору між Банком та відповідачем була підписана частина № 2 кредитного договору № МL-507/050/2008, яка (відповідно до п.6 кредитного договору) є його невід'ємною частиною (а.с.9-11) та відповідно до якого між сторонами було узгоджено графік погашення кредиту, в якому було детально зазначено, в які саме строки та які саме суми відповідач має сплачувати на користь Банка для погашення наданого йому кредиту. Зі змістом, умовами та правовими наслідками зазначеного додатку відповідач був ознайомлений та згодний, про що свідчить його підпис на додатку (а.с.12-15). Відповідно до п.2. кредитного договору Банк надає позичальнику кредит, а позичальник приймає його на умовах, зазначених у договорі. Згідно п.1 кредитного договору, вказаний договір складається з двох частин, які нероздільно пов'язані між собою. Договір вважається укладеним за умови підписання сторонами обох частин и цього договору, включаючи всі додатки до нього (додатки складають невід ємну частину цього договору). Відповідно до п.1.5.1. кредитного договору повернення відповідної частини кредиту здійснюється щомісяця у розміри та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковими перерахуваннями на поточний рахунок. Згідно п.1.6.1. кредитного договору позичальник зобов'язаний повністю повернути Банку суму отриманого кредиту не пізніше дати остаточного повернення кредиту та відповідно до умов за п.1.5. цього договору. Згідно п.. 4.1.-4.1.3. кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по цьому договору, позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в цьому договорі, а саме: - за порушення зобов'язань з повернення кредиту, процентів у визначені договором строки, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожний день прострочки; - за прострочення боргових зобов'язань понад 15 днів сплатити штраф у розмірі 0,01 % від суми прострочених зобов'язань, але не менше 25 грн.; - за прострочення боргових зобов'язань понад 30 днів сплатити штраф у розмірі 0,02 % від суми прострочених зобов'язань, але не менше 50 грн. З позову вбачається, що Банк умови кредитного договору виконав та надав відповідачу кредитні кошти. В забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] (надалі відповідач, поручитель) був укладений Договір поруки №SR-507/050/2008 від 03.07.2008 року, відповідно до якого [PERSON] виступив поручителем та поручився солідарно відповідати за невиконання позичальником умов кредитного договору (а.с.16). Зі змістом, умовами та правовими наслідками вказаного договору поруки відповідачка була ознайомлена та згодна, про що свідчать її підписи на кожній сторінці договору. Згідно п. 1.1 договору поруки поручитель поручається за виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, а саме: зобов'язується відповідача за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно п. 1.2. договору поруки боржник та поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутися з вимогою про виконання боргових зобов'язань, як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно. Пунктом 3.2. передбачена також відповідальність поручителя, передбачена п.3.1., яка наступає у випадку, якщо Боржник допустить прострочення виконання будь-якого обов'язку, зазначених у п.2.1. Відповідно до п.3.4. договору. поручитель зобов'язаний виконати боргові зобов'язання при отриманні відповідної вимоги, так а вимоги вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою вказаною в договорі. Згідно п. 2.3.1. договору поруки поручитель підтверджує, що він повністю ознайомлений з положеннями кредитного договору, цілком розуміє його зміст та згоден виступати поручителем за борговими зобов'язаннями. Ці пункти Договорів поруки цілком відповідають ч.1 ст. 554 ЦК України в якій зазначено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не передбачена додаткова (субсидіарна відповідальність) поручителя. Відповідно до ст. 553 ЦК України поручителі, поручаються перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку, а також відповідають перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідачу було відомо про можливість застосування кредитором процедури примусового дострокового повернення кредиту, оскільки така процедура прописана у кредитному договорі, який він особисто підписав. 28.05.2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (надалі позивач, кредитор) було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю (а.с. 23-26, а.с.77-98), відповідно до якого позивач набув, а ПАТ «ОТП Банк» відступив права вимоги за кредитними договорами у тому числі і за вищевказаним кредитним договором (а.с.28-32), що підтверджується Додатком № 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю, в якому зазначений перелік кредитних договорів (а.с.27). З матеріалів справи вбачається, що позивач згідно Свідоцтва серії А01 № 215694 про державну реєстрацію юридичної особи, зареєстрований як юридична особа (а.с.36), Статуту від 19.11.2011 року (а.с. 32-35) має всі необхідні документи щодо здійснення діяльності пов'язаної з послугами надання кредитів, тощо. Судом встановлено, що позивачем 01.06.2011 року була направлена відповідачам Досудова вимога про погашення заборгованості за вказаним кредитним договором від 03.07.2008 року (а.с.19-21). У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитними договорами у позичальника перед позивачем, станом на 14.04.2014 року виникла прострочена заборгованість, загальна сума якої за розрахунком заборгованості, становить - 4 673 219.67 грн., з яких: - заборгованість за кредитом - 140 222,22 дол. США, що за вказаним курсом становить 1 762 470,33 грн., - заборгованість по відсотках - 26 276,72 дол. США, що за вказаним курсом становить 330 275,33 грн., - заборгованість за пенею - 205 302,63 дол. США, що за вказаним курсом становить 2 580 474,01 грн. Розрахунок заборгованості зазначений у позові та доданий до матеріалів справи (а.с. 7). Згідно п.4.1.1. ст. 4 частини 2 кредитного договору, за порушення прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позичальник зобов'язаний сплатити пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання, за кожен день прострочи, пеня сплачується додатково до прострочених сум. Таким чином, за несвоєчасне повернення кредиту за період з 15.04.2013р. по 14.04.2014 року позичальнку нарахована пеня в розмірі 2 580 474, 01 грн. За таких обставин, суд вважає вимоги позивача про стягнення з відповідача всієї суми заборгованості, яка виникла у нього за кредитним договором, обґрунтованими та такими, що відповідають умовам цього договору та ст. 1050 ЦК України. Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Отже, згідно з ч. 2 ст. 1050 Цивільний кодекс України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. Відповідно до ст.ст.. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 2 ст. 612 ЦК України боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На момент розгляду справи, доказів погашення відповідачами зазначеної вище заборгованості, сплати відсотків, пені, тощо у суду не має. Відповідно до змісту ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором, позивач поніс витрати по сплаті судового збору у розмірі 3441 грн. (а.с. 5) та 213 грн. (а.с 6) що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням № 7163 від 12.11.2013р., №1569 від 05.03.2014р. Отже, стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають також і ці витрати. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо необхідності задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved