Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач 25.04.2018 року звернувся до суду з зазначеним позовом, який уточнював (а.с.3-5,40-42), посилаючись на наступні обставини. Згідно договору № DNH4КР31570886 від 20.07.2006 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 4803 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21.01.2010 року. 31.01.2011 року позичальник [PERSON] померла, за життя зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором станом на день смерті позичальника становить 26729 грн. 86 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом в розмірі 4803,50 грн., заборгованість за відсотками 11034,93 грн., заборгованість за пенею 10891,43 грн. Спадкоємцями, які постійно проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини є відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Позивачем 03.09.2017 року до нотаріальної контори була направлена претензія кредитора. 13.10.2017 року позивачем було отримано відповідь нотаріальної контори, згідно якої спадкоємці померлої [PERSON] із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались, спадкова справа заведена на підставі претензії банку. Відповідачі, на думку позивача, вважаються такими, що прийняли спадщину до складу якої входять у тому числі і кредитні зобовязання померлого позичальника. 28.12.2017 року до спадкоємців було направлено лист-претензію, згідно якої позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Враховуючи те, що боржник за кредитним договором помер, а спадкоємцями останньої є відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість в розмірі 26729 грн. 86 коп. за спірним кредитним договором. Ухвалою судді Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26.06.2018 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження у справі за даним позовом, почато підготовче провадження, призначено проведення підготовчого засідання (а.с.54,55). Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11.09.2018 року замінено позивача ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК» на АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО [PERSON] «ПРИВАТБАНК»; закрито підготовче провадження по справі; призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.69,70). Позивачем разом з позовною заявою до суду було подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника (а.с.1), в якому зазначено, що позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, клопотання та заяви з боку позивача відсутні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за\~місцем реєстрації\~(а.с.49).До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 25.01.2019 року об 11.00 год., як не вручений у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с.86). Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7 ст.128, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем реєстрації (а.с.50). До суду повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.83). Судова повістка вручена відповідно до п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Заяв про\~розгляд справи\~за його\~відсутності до\~суду не\~надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації (а.с.51). До суду повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.82). Судова повістка вручена відповідно до п.1 ч.8 ст. 128 ЦПК України. Заяв про\~розгляд справи\~за його\~відсутності до\~суду не\~надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації (а.с.52). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 25.01.2019 року об 11.00 год., як не вручений у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с.85). Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7 ст.128, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за місцем реєстрації (а.с.53). До суду повернувся конверт з судовою повісткою з викликом на 25.01.2019 року об 11.00 год., як не вручений у звязку з закінченням терміну зберігання (а.с.84). Судова повістка у відповідності до п.2 ч.7 ст.128, п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, вважається врученою. Від відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відзив не надійшов. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд на підставі\~ст.280 ЦПК України\~розглянув справу заочно. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що між позичальником [PERSON] та банком укладено кредитний договір № DNH4КР31570886 від 20.07.2006 року, позичальником [PERSON] підписана Заява Позичальника, отримано строковий кредит в сумі 4803,50 грн. строком на 42 місяці, відсоткова ставка 2,09% в місяць, ціль кредитування купівля ТНС та сплата комісії банку та Компанії (а.с.8,8-на звороті). Кредитно-заставний договір складається з заяви [PERSON], Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифів (а.с.8-на звороті,9-12). У порушення умов договору [PERSON] зобовязання належним чином не виконала. 31.01.2011 року [PERSON] померла (а.с.20). Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем (а.с.6,7), заборгованість [PERSON] за спірним договором станом на 10.01.2018 року визначена позивачем в розмірі 26729 грн. 86 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 4803,50 грн., заборгованості за відсотками 11034,93 грн., заборгованості за пенею 10891,43 грн. Позивач 12.08.2017 року направив претензію кредитора до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори (а.с.21,22,23), в якій просив повідомити чи заводилась спадкова справа після померлого боржника [PERSON], включити його кредиторські вимоги в спадкову масу, повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості, повідомити інформацію стосовно осіб, які подали заяву про прийняття спадщини або відмовилися від прийняття спадщини після смерті боржника, а також щодо осіб, які вже прийняли спадщину. З листа Першої Нікопольської державної нотаріальної контори №2037/02-14 від 08.09.2017 року (а.с.24) вбачається, що після смерті [PERSON], померлої 31.01.2011 року, що мешкала за адресою: [ADDRESS], 07.09.2017 року Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою згідно претензії кредитора заведена спадкова справа №398/2017. Вказане також підтверджується матеріалами справи (а.с.60 Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підстав свідоцтва про право на спадщину від 12.07.2018 № 52583083). Позивачем було направлено лист-претензія відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем реєстрації (а.с.25,26-28), яка залишена без реагування. З копії спадкової справи №398/2017, заведеної після смерті 31.01.2011 року [PERSON], яка на момент смерті мешкала за адресою: [ADDRESS], що надійшла на запит суду (а.с.58,59-62), вбачається наступне. 07.09.2017 року позивач подав до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори претензію кредитора (а.с.59). Вказане також підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 52583083 від 12.07.2018 року (а.с.60), згідно якої 07.09.2017 року заведено спадкову справу, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 52583092 від 12.07.2018 року (а.с.61,62), щодо [PERSON] інформація відсутня. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта [PERSON], РНОКПП [NUMBER], від 16.11.2018 року № 145599643, відомості відсутні (а.с.78). З копії кредитного договору № DNH4КР31570886 від 20.07.2006 року вбачається, що на момент його укладення [PERSON] проживала за адресою [INFO] (а.с.8). Відповідачі, згідно адресних довідок, зареєстровані за адресою [INFO] (а.с.49-53). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна (за адресою [ADDRESS]) від 16.11.2018 року № 145597981, відомості відсутні (а.с.79). Згідно відповіді №1215 від 22.11.2018 року Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (а.с.81), станом на 31.12.2012 року право власності на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] - не зареєстровано. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно положень ст.ст. 1218, 1231 ЦК України, до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені в статті 1219 ЦК України. У ст.1219 ЦК України закріплено, що не входять до складу спадщини права та обовязки, що нерозривно повязані з особою спадкодавця, зокрема: 5) права та обовязки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.608 ЦК України, зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконано іншою особою. У абз. 2 п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 зазначено наступне. З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобовязання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобовязання фактично не повязані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. Згідно ч.2.ст. 1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч.1ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені в ч.ч.3,4 ст. 1268, ст.1269 ЦК України. Так, згідно з ч.3ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»). Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом із тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина пята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, в складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця. Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного в спадщину. Кожен зі спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, в розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком\~\~спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора. Зазначені вище норми підлягають застосуванню за умови, що відповідач є спадкоємцем боржника. Проте позивач не надав суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями померлої [PERSON] Позивач в позовній заяві посилається на те, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та за життя [PERSON] були зареєстровані за однією адресою, що підтверджується відомостями, що містяться у паспортах [PERSON] та відповідачів. Статтею 33 Конституції України\~встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом. В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах кожної держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну. Крім того, реєстрація відповідачів та позичальника за адресою: [ADDRESS], не є безумовним доказом того, що відповідачі проживали разом зі [PERSON] та є особами, які відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняли спадщину, оскільки положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, реєстрація будь-якої особи зі спадкодавцем не є безумовним підтвердженням того, що ця особа є спадкоємцем померлого.\~ Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 15 березня 2018 року у справі № 489/2924/16-ц. \~ Позивачем не надано жодного доказу, що відповідачі проживали разом з позичальником до дня її смерті, а крім того, не надано жодного доказу щодо спадкового майна після смерті [PERSON] Судом не встановлено наявність спадкового майна після смерті [PERSON] У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що позивачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу того, що відповідачі [PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON],\~[PERSON]є спадкоємцями померлої [PERSON], позовні вимоги АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА [PERSON] «ПРИВАТБАНК» до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу є необґрунтованим та задоволенню не підлягають. Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed