Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2016 року звернувся в суд з цим позовом до відповідача про стягнення 20000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Посилається на , що перебував у трудових відносинах з відповідачем з березня 1983 року і працював у шкідливих і небезпечних умовах .Загальний стаж роботи в умовах впливу шкідливих факторів понад 32 роки. Внаслідок впливу шкідливих факторів виробництва отримав професійне захворювання хронічну вертеброгенну попереково - крижову радикулопатію , що підтверджується актом форми П-4 № 10 від 20 червня 2014 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання . За результатами огляду у обласній МСЕК 23 червня 2016 року встановлена 3 група інвалідності і втрата 40 % професійної працездатності в результаті професійного захворювання безстроково, встановлені обмеження до трудової діяльності. На підставі поданих документів відділенням Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві призначені страхові виплати. В результаті пошкодження здоров»я на виробництві йому спричинено моральну шкоду , оскільки непокоїть фізичний біль . Змінився звичайний спосіб життя , оскільки через біль у попереку обмежений у рухах , повинен відмовитися від звичайних занять , не може виконувати, як раніше, деякі види робіт по господарству , за станом здоров»я позбавився роботи на виробництві , яка була для нього сенсом життя, вимушений періодично звертатися до медичного закладу та проходити лікування , докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Тому просить відшкодувати завдану відповідачем моральну шкоду, стягнути вказану грошову компенсацію. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити . Представник відповідача , діюча за довіреністю [PERSON] , позов не визнала, вказуючи на те, що позивачем доказів спричинення моральної шкоди і її розміру не представлено, відсутній експертний висновок щодо наявності у позивача моральних страждань , а тому просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Вислухавши пояснення осіб , дослідивши матеріали справи , суд приходить до наступного висновку . З обставин справи встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем і з 3 березня 1983 року працював учнем гірника по ремонту гірничих виробок , гірником по ремонту гірничих виробок підземним , прохідником підземним з повним робочим днем в шахті, про що свідчить копія трудової книжки на його ім.» я з відповідними записами про роботу. 4 травня 2014 року [PERSON] звільнено з роботи на підставі ст.. 40 п. 2 КЗпП України за станом здоров»я . Згідно акту форми П-4 № 10 від 20 червня 2014 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у [PERSON] встановлено хронічне професійне захворювання хронічна вертеброгенна попереково крижова радикулопатія. Відповідно до висновку МСЕК згідно довідки № 0607986 від 23 червня 2016 року [PERSON] за результатом повторного огляду встановлено втрату 40 % професійної працездатності внаслідок професійне захворювання безстроково, визнано інвалідом 3 групи . Довідкою первинного огляду у МСЕК № 401018 від 1 липня 2014 року , дослідженою в судовому засіданні, підтверджується втрата позивачем професійної працездатності 40 % та настання інвалідності 3 групи , що було визначено на строк два роки. Правовідносини , що склалися між сторонами по справі, регулюються нормами трудового законодавства. Відповідно до ст.. 13 Закону України « Про охорону праці» ( в редакції Закону України від 21 листопада 2002 року ) роботодавець зобов»язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно - правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Як визначив Конституційний Суд України в рішенні від 8 жовтня 2008 року № 20-рп\\2008 , після скасування права застрахованих громадян , що потерпіли на виробництві від нещасного випадку , на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань вони мають право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу відповідно до ст.. 1167 ЦК України та ст.. 237-1 КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування працівнику моральної шкоди провадиться власником або уповноваженим ним органом у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначив Верховний Суд України в п. 13 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах по відшкодування моральної ( немайнової) шкоди» , за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин , зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров»я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя , обов»язок по відшкодуванню моральної ( немайнової ) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Як встановлено, [PERSON] , який виконував роботи у небезпечних для життя та здоров»я умовах в якості прохідника дільниці підготовчих робіт на шахті « Добропільська «ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» ТОВ ДТЕК» Добропіллявугілля», отримав професійне захворювання хронічну вертеброгенну попереково - крижову радикулопатію . Причинами виникнення професійного захворювання , зазначеними в акті № 10 від 20 червня 2014 року, є переміщення та підіймання вантажу на протязі робочої зміни масою , вище норми, вимушена робоча поза під час підйому та переміщення. Пошкодження здоров»я позивача в результаті професійного захворювання є страховим випадком , позивачу здійснюються виплати страхового відшкодування. Внаслідок професійного захворювання і пошкодження здоров»я на виробництві позивачу [PERSON] заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному \~болю і душевних стражданнях, а саме: ушкодження здоров»я призвело до порушення його особистих немайнових прав таких, як право на охорону здоров»я, на безпечну працю; була порушена його нормальна життєдіяльність, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя; позбавило позивача можливості реалізації своїх звичок і бажань. При визначені наявності заподіяння моральної шкоди позивачеві [PERSON]. суд керується роз»ясненнями Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди», де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. \~Відповідно моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв»язку з ушкодження здоров»я (п.3). Суд вважає, що доказами наявності факту заподіяння [PERSON] моральної шкоди є акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (а.с.6-7), рішення МСЕК про встановлення позивачу 40% стійкої втрати працездатності та встановлення групи інвалідності , виписки із історії хвороби постраждалого (а.с 12-14,17). Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що \~позивач має право на відшкодування моральної шкоди від відповідача. При визначенні розмiру грошового відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги ступiнь \~втрати позивачем \~професiйної працездатностi та пов»язану з цим інвалідність 3 групи,\~суттєвість порушених життєвих зв'язкiв позивача, характер додаткових зусиль, \~що потребують від позивача для організацiї \~ його життя, \~i вважає за необхiдне стягнути з відповідача на користь [PERSON] суму \~12000 грн. В рештi позову \~ [PERSON] про стягнення моральної шкоди суд вiдмовляє з причин завищення \~ розміру \~позовних вимог . Суд не приймає до уваги заперечення відповідача про недоведеність з боку позивача факту спричинення йому моральної шкоди внаслідок \~ отриманого професійного захворювання, оскільки це твердження спростовується наданими позивачем та дослідженими в судовому засіданні доказами Як визначено ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, \~на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи. Також суд керується рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-9/2004 р., в якому зазначено, що ушкодження здоровя, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обовязків ,незалежно від ступеня втрати професійної працездатності,\~вже спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Суд відхиляє посилання представника відповідача на наявність угоди між роботодавцем та [PERSON] від 5 березня 2014 року про відсутність у нього моральної шкоди, оскільки дана угода не має юридичної сили і доказуваного значення, а згода на її підписання ї, як пояснив [PERSON], була отримана від нього під тиском , і передувала складанню акту розслідування причин професійного захворювання. У відповідності зі ст. 88 ч.3 ЦПК України суд стягує з відповідача у дохід держави судовий збір 1378 грн. На підставі ст. ст. 237-1 КЗпП України ,

Outcome: approved