Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.01.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд: - припинити стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2012 року по справі №1519/14636/2012, з вересня 2014 року; - стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в сумі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 16 січня 2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 02 квітня 2025 року. Позивач в обґрунтування вимог в позові посилається на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2012 року по цивільній справі №1519/14636/2012 була задоволена позовна заява [PERSON], розірвано шлюб між позивачем та відповідачем, на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 800,00 гривень щомісячно, починаючи з 16 серпня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 02 квітня 2025 року. Зазначене рішення набрало законної сили. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 березня 2016 року по цивільній справі № 521/16801/14-ц було визначено місце проживання малолітнього [PERSON] разом з позивачем - [PERSON]. Рішення по справі набрало законної сили. Також позивач зазначає, що у вказаному рішенні суду, суд встановив, що з вересня 2014 року малолітній [PERSON] проживає разом із батьком - [PERSON] Оскільки, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, позивач вважає, що підлягає припиненню стягнення з нього аліментів на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2012 року по справі №1519/14636/2012, з вересня 2014 року. Позивач також посилається на те, що з 24 липня 2014 року був зареєстрований шлюб між ним та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Малиновському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1502, свідоцтво серії І-ЖД № 212437. Від шлюбу з [PERSON], у них є спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Син [PERSON] має інвалідність у зв'язку із захворюванням на ДЦП. Разом із ними також проживає неповнолітня [PERSON], [INFO], яка є дочкою дружини позивача. Позивач також посилався на те, що згідно акта обстеження умов проживання від 21 січня 2015 року, затвердженого Начальником Служби у справах дітей Одеської міської ради, [PERSON] проживає в належних умовах, має можливість для приготування уроків та дозвілля, взаємини у сім'ї доброзичливі, усі члени родини із задоволенням віднеслися до рішення прийняти [PERSON] на виховання. Відповідно до довідки ОСББ «КУРСАКИ» № 98 від 24.11.2016 року за адресою : [ADDRESS] проживає сім'я позивача, а саме - дружина [PERSON], діти - [PERSON],[INFO]; [PERSON],[INFO]; [PERSON],[INFO] Сім'я позивача, як багатодітна та малозабезпечена стоїть на обліку в Службі у справах дітей Одеської міської ради, що підтверджується посвідченням БС № 093590 від 12 вересня 2016 року, строк дії якого встановлений до 02 квітня 2025 року. Позивачем зазначено, що син [PERSON] знаходиться повністю на його утриманні, він проживає разом з ним та іншими членами родини в одній квартирі. Крім витрат на одяг, харчування, навчання в школі, позивач також сплачує навчання сина в ДСЮШ № 11, а розвиток спортивних здібностей сина потребує значних коштів на придбання спортивного одягу, на поїздки дитини на спортивні змагання та інше. Оскільки, відповідачка не надає ніяких коштів на утримання дитини, оскільки існує судове рішення про стягнення аліментів з нього [PERSON] на її користь на утримання спільного сина - [PERSON], позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Представники позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнавала, заперечувала проти їх задоволення, посилалась на те, що за минулий період у позивача є заборгованість по сплаті аліментів перед нею, рішення суду позивач не виконував, вона на цей час доходів не має, а тому незгодна з заявленими вимогами щодо стягнення з неї аліментів на користь сина. Крім того, позивачка також посилалась на те, що не згодна сплачувати аліменти, оскільки вважає. що грошові [PERSON] будуть використовуватись не на дитину, а у власних інтересах. Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши усі наявні матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 01 грудня 2006 року перебували у шлюбі, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №1245. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2012 року по справі №1519/14636/2012, яке набрало законної сили 06.10.2012 року. Вказаним рішення суду також було ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з 16 серпня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до 02 квітня 2025 року. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 10 березня 2016 року по справі №521/16801/14-ц, позов [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO], разом із батьком [PERSON]. В іншій частині позову відмовлено. Рішення суду набрало законної сили 21.03.2016 року. Також судом, у вказаному рішенні суду, встановлено, що з вересня 2014 року малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON]. Судом, у вказаному рішенні суду, також було зазначено, що суд звертав увагу на пасивну поведінку матері дитини [PERSON], яка виразилась в систематичному ігноруванні судових засідань, неподанні доказів на підтвердження своїх заперечень. Частиною 3 статті 61 ЦПК України \~встановлено, що обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Враховуючи вищевикладене, у відповідності до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, встановлення обставин щодо проживання малолітнього [PERSON] разом з батьком [PERSON] з вересня 2014 року, додатковому доказуванню не підлягає. Позивач зазначив, що оскільки малолітній син проживає з ним з вересня 2014 року, стягнення з нього аліментів на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2012 року по справі №1519/14636/2012, підлягають припиненню з вересня 2014 року, та оскільки відповідачка не надає ніяких коштів на утримання дитини, він просить суд стягувати з [PERSON] на свою користь аліменти на неповнолітнього сина, у звязку з чим був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом. Частиною першою\~статті 3 ЦПК\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому\~ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.15 ЦК\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Також суд зазначає, що згідно\~зі ст. 1 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до п.9 ст. 7 Сімейного кодексу, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно ст. 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР(475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст.180 СК України). Частинами 2,3 статті 181 СК України встановлено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як вже зазначалось судом, вже є встановленою обставиною, що малолітній [PERSON], [INFO], мешкає разом з батьком [PERSON] з вересня 2014 року. У звязку з чим, оскільки у відповідності до чинного законодавства України, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються в частці від доходу або в твердій грошовій сумі до стягнення з того батька, хто проживає окремо від дитини, та оскільки судом встановлено, що малолітній [PERSON] проживає разом з батьком [PERSON] з вересня 2014 року, суд вважає, що є підстави для припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], за рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 26 вересня 2012 року по справі №1519/14636/2012, з вересня 2014 року, а тому позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. Щодо стягнення з відповідачки аліментів на користь позивача на спільного неповнолітнього сина, суд зазначає наступне. Судом не приймаються посилання відповідача про не згоду зі сплатою аліментів, у звязку з тим, що за минулий період у позивача є заборгованість по сплаті аліментів перед нею, рішення суду позивач не виконував, вона на цей час доходів не має, вважає що позивачем сплачені нею аліменти будуть використані не на дитину, а на власні інтереси, а тому незгодна з заявленими вимогами щодо стягнення з неї аліментів на користь сина, оскільки, як вже судом зазначалось, у відповідності до вимог чинного законодавства України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Утримання дитини до досягнення нею повноліття є зобовязанням батьків (ст.180 СК України). Крім того, відповідачкою у посилання своїх заперечень проти задоволення позовних вимог не надано жодного доказу, також не надано доказів, що у позивача існувала заборгованість по сплаті аліментів на дитину, що [PERSON] зверталась до суду з відповідним позовом про стягнення пені від суми несплачених аліментів, тощо. Враховуючи вищевикладене, судом не приймаються посилання відповідача у заперечення позовних вимог, оскільки є недоведеними, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України). Відповідно до\~ст. 182 Сімейного кодексу України,\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184\~цього Кодексу. Згідно з ч. 1\~ст. 183 Сімейного кодексу України,\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною статті 184 СК України встановлено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована\~Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивач посилається на те, що відповідачка не надає коштів на утримання їх спільного сина, та вважає з урахуванням витрат на дитину за необхідне до стягнення з [PERSON] аліменти на спільного сина в сумі 2000 гривень щомісячно. Відповідно до ст. ст.\~10,\~60 ЦПК України,\~цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4\~ст. 212 ЦПК України,\~суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач зобов'язаний довести в судовому засіданні ті обставини, на які він посилався як на підставу позову. Позивачем підтверджено та доведено, що він з 24 липня 2014 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], за час перебування якого у них народилась спільна дитина - [PERSON], [INFO], який в свою чергу має інвалідність. Разом з подружжям [PERSON] та [PERSON] проживає неповнолітня [PERSON], [INFO], яка є дочкою дружини позивача. Відповідно до довідки ОСББ «КУРСАКИ» № 98 від 24.11.2016 року за адресою : [ADDRESS] проживає сім'я, а саме - [PERSON], чоловік [PERSON], діти - [PERSON],[INFO]; [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] Сім'я позивача, як багатодітна та малозабезпечена стоїть на обліку в Службі у справах дітей Одеської міської ради, що підтверджується посвідченням БС № 093590 від 12 вересня 2016 року, строк дії якого встановлений до 02 квітня 2025 року. Однак позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що матеріальний стан відповідачки [PERSON] дозволяє їй сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно на дитину, як заявлено позивачем у позовних вимогах. З отриманої судом довідки з Головного управління ДФС в Одеській області за №5541\\9\\08-00 від 26.06.2017 року встановлено, що станом на 16.06.2017 року [PERSON] на обліку в ДПІ у Київському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області не перебуває, інформація про доходи відсутня. З урахуванням встановлених обставин щодо відсутності у відповідача зареєстрованого доходу, інформації про працевлаштування, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Законом України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність. Статтею 2 вказаного Закону встановлено, що прожитковий мінімум застосовується для: загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм. Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік (ст.4 ЗУ «Про прожитковий мінімум»). При вищевикладених обставинах, з урахуванням встановлених обставин, у тому числі, що: позивачем не доведено, що матеріальний стан відповідачки [PERSON] дозволяє їй сплачувати аліменти у розмірі 2000 гривень щомісячно на дитину, як заявлено позивачем у позовних вимогах; судом встановлено, що відповідач не працевлаштована; мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, кожен рік підлягає встановленню, та кожен місяць підлягає моніторингу; суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, та з урахуванням вищевикладених обставин, законним і справедливим буде стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? частки прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду, а саме з 16.01.2017 року та до досягнення дитиною повноліття, а саме до 02 квітня 2025 року. Разом з цим, суд вважає за належне роз'яснити сторонам, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, а також положення ст.185 Сімейного кодексу України щодо обов'язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз'яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ч.1, 3 ст. 88 ЦПК України, \~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір за подання позивачем позовної заяви про стягнення аліментів в сумі 640 гривень 00 копійок.

Outcome: partial