Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 лютого 2016 року звернувся до суду з названим позовом, в якому вказав, що він уклав з відповідачем договір позики, а саме, у вересні 2014 року відповідач [PERSON] взяв в борг 1500 доларів США. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], заборгованість в сумі 32546 гривень. Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, посилаючись на обставини які викладенні в позовній заяві та просили суд задовольнити позов. Представник відповідача позовні вимоги не визнав. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що сторони уклали договір позики, згідно якого [PERSON] позичив [PERSON] 1500 доларів США, строком на 8 місяців та [PERSON] зобов`язався виплатити борг до 10.05.2015 року, виплачуючи 200 доларів США щомісячно (а.с.4). Згідно договору позики відповідач [PERSON] повернув лише 70 доларів США, тому позивач [PERSON] змушений звернутися до суду для вирішення питання про повернення боргу в судовому порядку. Залишкова сума богру становить 1430 доларів США, що виходячи з курсу долара США на момент звернення, який діяв на момент звернення, становить 32546 гривень 80 копійок (1430 доларів США х 22,76 грн). П. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказує, що необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК (435-15) не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також безпосередньо виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Ст. 1049 ч. 1 ЦК України вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позивач в судовому засіданні надав пояснення, що він працював разом з відповідачем, та відповідач [PERSON] звернувся до нього про отримання грошових коштів в сумі 1500 доларів США, про що [PERSON] написав розписку. Також надав пояснення про те, що ним надано в користування оплатно автомобіль відповідачу. Відповідач зобовязувався заробляти кошти собі на прожиття, сплачувати кошти за оренду автомобіля та утримувати автомобіль в технічно справному стані, про те ці домовленості щодо оренди автомобіля не мають відношення до позики грошових коштів у позивача з відповідачем, вказав представник позивача. Укладати договори купівлі-продажу автомобіля позивач не мав на меті. Після несплату коштів за користування автомобілем позивач повернув автомобіль, а також вказував на те, що відповідачем не було повернуто коштів згідно розписки. Відповідно до оригіналу розписки, відповідачем отримано кошти в сумі 1500 доларів США 10.09.2014 року, та 22.11.2014 року повернуто 50 доларів США, 06.12.2014 року повернуто 20 доларів США. Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення, що позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що відповідач написав розписку про отримання коштів в борг позивачу за продаж автомобіля. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Ст. 599 ЦК України, визначено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Ч.1 ст. 545 ЦК України, вказує, що прийнявши зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. За правилами ч. 2 цієї статті, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. За правилами ч. 3 цієї ж статті наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. Враховуючи, що між сторонами в належній формі укладений договір позики грошей з обовязком повернути позику, що підтверджується договором позики, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, оскільки вони ґрунтуються на положеннях закону та підтверджується наданими та дослідженими доказами, тому необхідно стягнути з [PERSON] грошові кошти на користь [PERSON] в сумі 32546 гривень 80 копійок.

Outcome: approved