Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

Позивач 14.07.2020 р. звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики у розмірі 63548 грн. Заявлений позов обґрунтовував тим, що відповідно до укладеного між сторонами договору позики № 201892 в електронній формі від 05.06.2017 р. відповідач отримав кошти у розмірі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути позику і сплатити проценти за користування позикою. Пунктом 1.3 договору позики встановлено, що позика надається строком на 30 днів, тобто до 05.07.2017 р. Позивачем у порядку, встановленому п. 1.4. договору позики, на картковий рахунок відповідача перерахована сума позики в розмірі 1500 грн., що підтверджується повідомленням від 27.06.2019 р. ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ», яке надає ТОВ «ВЕЛЛФІН» технічну можливість для проведення операцій, по якій банк-еквайер здійснює зарахування коштів згідно договору про організацію переказу грошових коштів № ВП-180516-3 від 18.05.2016 р. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань станом на 02.07.2020 р. утворилась заборгованість у сумі 63548 грн., що складається з 1500 грн. основного боргу, 31655,50 грн. заборгованості за відсотками, 30392,50 грн. заборгованості за простроченими відсотками. Просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов підтримав і просив його задоволити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку,не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідно до укладеного в електронній формі між сторонами - позивачем ТОВ «ВЕЛЛФІН» та відповідачем [PERSON] - договору позики № 201892 від 05.06.2017 р. відповідач на строк 30 днів, тобто до 05.07.2017 р., отримав кошти у розмірі 1500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та зобов`язався повернути позику і сплатити проценти за користування позикою. Вказана обставина підтверджується копією договору позики № 201892 від 05.06.2017 р. (а.с.24-28), роздруківкою заявки з офіційного веб-сайту товариства https://creditup.com.ua. (а.с.20-23), листом ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» про перерахування грошових коштів на банківську платіжну картку відповідача (а.с.56). Відповідно до ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Згідно вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частинами 1, 2 ст.1047 ЦК України регламентовано, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію», який набрав чинності 30.09.2015 р., на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частина 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Згідно п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Відповідно до вимог ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Пунктом 1.5.1 укладеного між сторонами договору позики передбачено, що нарахування процентів за користування позикою проводиться наступним чином: розмір основних процентів складає: 1,9 % від суми позики, але не менше ніж 30 грн., за перший день користування позикою; 1,9 % від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики, зазначеного в п. 1.3 цього договору. При цьому нарахування процентів проводиться у момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Згідно п. 1.5.2 договору у разі, якщо позичальник не повернув суму позики у строк, встановлений п. 1.3 договору, нарахування процентів, встановлених п. 1.5.1 договору, проводиться за фактичну кількість календарних днів користування позикою та до дня повного погашення заборгованості за позикою, включаючи день погашення. Крім того, додатково до основних процентів, на вимогу позикодавця, доведену до позичальника шляхом розміщення відповідного повідомлення в особистому кабінеті, позичальник зобов`язаний сплатити 1,9 % від суми позики за кожен день прострочення. При цьому нарахування процентів проводиться у момент внесення позичальником коштів на погашення позики та належних на дату погашення платежів. Строк позики за укладеним між сторонами договором складає 30 днів, позика мала бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 05.07.2017 р. (п. 1.3 договору позики). Згідно графіку розрахунків до договору позики сукупна вартість позики складає 2356,50 грн.: сума по договору - 1500 грн., проценти за користування кредитом - 856,50 грн. (а.с.28 також зв.ст.). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань позивач заявив до стягнення станом на 02.07.2020 р. заборгованість у розмірі 63548 грн., що складається з 1500 грн. основного боргу, 31655,50 грн. заборгованості за відсотками, 30392,50 грн. заборгованості за простроченими відсотками, згідно наданої позивачем довідки про заборгованість (а.с.29). Суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 1500 грн. основного боргу та 856,50 грн. процентів за користування позикою у межах строку кредитування та безпідставними вимоги про стягнення відсотків та прострочених відсотків за користування позикою поза межами строку кредитування у розмірі 61191,50 грн., виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України та ч.1 ст.1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 ч.1 ст.1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018 р. у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 р. у справі № 202/4494/16-ц. Згідно вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. Таким чином, судом встановлено, що позивач відповідно до ст.1048 ЦК України має право на стягнення заборгованості по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 05.07.2017 р. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. З огляду на викладене з відповідача слід стягнути у користь позивача 2356,50 грн. заборгованості за договором позики, що складається із 1500грн. основного боргу та 856,50 грн. відсотків за користування позикою. З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на часткове задоволення судом заявленого позову на суму 2356,50 грн., що становить 3,7 % від заявленої суми позову, стягненню з відповідача на користь позивача підляють судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 77,77 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 207, 639, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію»,

Outcome: approved