Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

Позивач 20.07.2018 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, яка розташована на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якої серед іншого увійшло право власності на вказану вище земельну ділянку. [PERSON] своїм майном на випадок смерті не розпорядилася, а тому спадкування її майна відбувається за законом почергово. Вона являється єдиним спадкоємцем за законом майна матері та у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна, проте вона не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку на землю, оскільки оригінал державного акта на право приватної власності на земельну ділянку був втрачений. З цих підстав просять позов задовольнити. У судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить такі задовольнити. Представник відповідача Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності та зазначив, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданим 16.12.2002 року. Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. За життя [PERSON] своєю власністю на випадок смерті не розпорядилася, спадкування після її смерті відбувається за законом почергово. Згідно ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Як слідує з копії свідоцтва про народження [NUMBER] від 04.02.1997 року та свідоцтва про одруження [NUMBER] від 27.07.1973 року позивач [PERSON] народилася [INFO] її батьками значаться [PERSON] та [PERSON], яка у зв'язку з реєстрацією шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище «[PERSON]» на прізвище «[PERSON]». Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 02.10.2003 року державним нотаріусом Пустомитівської державної нотаріальної контори Підгірняк Н.С., спадкоємцем майна [PERSON], яка померла [INFO] є її донька, [PERSON]. Спадщина на яку видане дане свідоцтво складається із житлового будинку [ADDRESS] та грошових заощаджень. До складу спадкової маси після смерті [PERSON] серед іншого увійшло право власності на земельну ділянку, розташовану на території Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, цільове призначення якої ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею1,5598 га, яка складається з трьох земельних ділянок: діл.1 - площею 0,1559 га кадастровий номер [NUMBER]; діл.2 - площею 1,3242 га кадастровий номер [NUMBER]; діл. 3 - площею 0,0797 га кадастровий номер [NUMBER]. Належність вказаної земельної ділянки [PERSON] підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER] від 10.04.2002 року та витягами х державного земельного кадастру НВ- 4604037832016, НВ- 46040378522016, НВ- 46040378622016. Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об'єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Згідно довідки Миколаївської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 04.07.2018 року № 335 [PERSON] до дня смерті проживала та була зареєстрованою в с. Гаї, Пустомитівського району. На момент її смерті разом з нею постійно проживала без реєстрації її дочка [PERSON], вела спільне господарство, займалася її похованням та продовжила вести господарство після її смерті. Таким чином судом встановлено, що спадкодавець [PERSON], яка проживала в с. Гаї Пустомитівського району, яка являлася власником вказаної вище земельної ділянки померла, спадщину якої, прийняла її дочка [PERSON], шляхом фактичного вступу в управління та володіння майном. [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за законом майна померлої, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку із-за втрати правовстановлюючих документів на земельні ділянки. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених даною статтею, є визнання права. Статтями 328, ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Приписами ст.328 ч.2 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Outcome: approved