Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.03.2017 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Разом із ним у вищевказаній квартирі зареєстрованою значиться його донька [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] з травня 2012 року не мешкає за даною адресою без поважних причин та добровільно виписуватися а не бажає. Також позивач зазначив, що зараз він вимушена переплачувати гроші за комунальні послуги та це позбавляє його можливості вільно розпорядитися квартирою. Просить суд визнати [PERSON]. такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що його донька [PERSON] мешкала разом із ним за вищевказаною адресою. В травні 2012 року вона зібрала речі і пішла проживати до своєї матері, з цього часу вони не спілкуються, де вона знаходиться на теперішній час йому не відомо. Просить суд задовольнити позовні вимоги та проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилася, будучі належним чином повідомленою про день, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача [PERSON] з 1995 року, оскільки він мешкає по сусідству за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним за вказаною адресою мешкала його донька [PERSON] Їй також достовірно відомо, що з травня 2012 року [PERSON] переїхала жити до своєї матері, з цього часу за вищевказаною адресою вона не мешкає і її місцезнаходження невідомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому знайомий [PERSON], оскільки він є його сусідом з 1984 року. Йому відомо, що донька позивача [PERSON] в 2012 році переїхала жити до своєї матері, після чого її за адресою: [ADDRESS] він не бачив. Суд, вислухавши позивача, пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05.07.2006 року, виданого виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області, [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON] Згідно договору дарування квартири від 14.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Донецької області, [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Вищевказаний договір зареєстровано комунальним підприємством «Селидівське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі за № 545. Згідно акту про фактичне не проживання № 1502 від 17.02.2017 року, [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрована, але з травня 2012 року фактично не проживає. Згідно довідки № 12335/405-2017 від 29.05.2017 року, виданої Селидівським ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, [PERSON], [INFO], в державному розшуку не перебуває. Згідно довідки № 15.39-5/914 від 05.04.2017 року, виданої Селидівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Донецькій області, актовий запис про шлюб та смерть [PERSON], [INFO], відсутній, перевірено по первинним та поновленим актовим записам по всім міським та селищним радам за період з 01.01.2008 року по теперішній час та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад чотири роки, це відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. В зв'язку з чим, суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved