Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач 15.05.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 01.09.2012 року, проценти та інфляційні витрати у загальному розмірі 170\~299,53 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову зазначено, що 01.09.2012 року між позивачем, що діяв як позикодавець та відповідачем, що діяла як позичальник укладений договір позики. Сума позики за договором складала 1\~800 євро, що у день розрахунку суми заборгованості суми позики станом на 16.12.2016 року за офіційним курсом НБУ (1 євро складає 28,78 грн.) становить 51\~804 грн. Процентна ставка за договором становить 18 % річних, дата повернення позики разом з процентами 01.04.2015 року. Станом на 11.05.2017 року позика не була повернута. Інфляційні витрати станом на 11.05.2017 року становлять 11\~430, 61 грн., а сума відсотків 43\~787, 86 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі було призначено суддю Кравчук Т.С., та ухвалою якої від 29.05.2017 року було відкрито провадження по справі. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року №2147-VIII. Вказаним Законом вводиться в дію нова редакція Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України (в новій редакції), провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У відповідності до п. п. 9 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. У звязку з повторним перерозподілом на підставі розпорядження в.о. керівника апарату Приморського районного суду м. Одеси від 16.05.2018 року вказана цивільна справа передана судді Бондар В.Я. Справа надійшла до судді 17.05.2018 року. Ухвалою суду від 21.05.2018 року справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб на 13.07.2018 року. У судове засідання 13.07.2018 року сторони не зявилися, розгляд справи було відкладено на 09.10.2018 року. У судове засідання 09.10.2018 року сторони не зявились, розгляд справи було відкладено на 12.12.2018 року. У судове засідання 12.12.2018 року учасники справи не зявилися, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди представника позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 01 вересня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до умов якого [PERSON] В надав [PERSON] грошову суму у розмірі 1\~800 євро, що у день розрахунку суми заборгованості суми позики станом на 16.12.2016 року за офіційним курсом НБУ (1 євро складає 28,78 грн.) становить 51\~804 грн. з зобовязанням останньої повернути позичку до 01 квітня 2015 року. Факт отримання [PERSON] О коштів у сумі 1\~800 євро підтверджується розпискою [PERSON] О від 01.09.2012 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК (у редакції, чинній на час укладення договору позики) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою. За своєю суттю розписка про отримання в борг коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно розписки від 01.09.2012 року грошові кошти мають бути повернені до 01 квітня 2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Тобто, зважаючи на те, що відповідач отримав позику та не повернув кошти у встановлені договором строки, вимоги позивачки є обґрунтованими в частині стягнення суми позики з відповідача та підлягають задоволенню. Розпискою від 01.09.2012 року встановлено, що проценти за користування сумою позики складають 18% річних. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до\~ст.\~625\~ЦК України\~ боржник\~не звільняється\~від відповідальності\~за неможливість\~виконання ним\~грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У свою чергу за прострочення виконання грошового зобовязання [PERSON] інфляційні витрати складають 11\~430, 61 грн. Вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за процентами та урахування інфляційних витрат, заявлені обґрунтовано, так як це передбачено укладеним договором та діючим законодавством, тому підлягають задоволенню. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] судові витрати, повязані з розглядом справи, що складаються з судового збору у розмірі 1070 грн. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, зважаючи, що позов підлягає задоволенню, сума судових витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved