Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 квітня 2017 року звернувся в суд з позовом до територіальної громади в особі Полтавської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовані гаражі. Посилався на те, що є членом автокооперативу «Гайок», що розташований в м. Полтава, вул. Половка, 109. На засіданні правління кооперативу в листопаді 2011 року йому була надана згода на будівництво гаражів на території автокооперативу згідно схеми забудови. Вказував, що в 2012 році на орендованій кооперативом земельній ділянці він здійснив будівництво власним коштом двох капітальних гаражів № 387 та № 387-а. Також позивач зазначав, що ПП Полтавське БТІ «Інвентаризатор» виготовлено технічні паспорти на збудовані гаражі, які містять відмітки про те, що вони не зареєстровані в ДАБІ у Полтавській області як обєкт незакінченого будівництва. В своїй позовній заяві просив суд визнати за ним право власності на самочинно збудований гараж № 387 літ. «Г» площею 63,9 кв.м. та погріб літ. «г» площею 39,8 кв.м., а також гараж № 387-а літ. «Г» площею 62,3 кв.м., що розміщені на території автокооперативу «Гайок» за адресою м. Полтава, вул. Половки, 109. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Інші особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням № 335 від 12 листопада 1997 року виконавчого комітету Полтавської міської ради «Про закріплення земельних ділянок» закріплено в постійне користування земельну ділянку без зміни цільового призначення за автогаражним кооперативом «Гайок», вул. Половки, площею 2,67 га. Також встановлено, що на засіданні правління автоколективу «Гайок» від 26 листопада 2011 року надано згоду на будівництво гаражів [PERSON] на території автоколективу (а.с.4). Дослідженими в справі доказами встановлено, що за адресою м. Полтава, вулиця Половки, 109 за даними технічного паспорта протягом 2002 року (а не 2012 року як зазначено в поданій до суду позовній заяві) здійснено будівництво гаража № 387 літ. «Г» площею 63,9 кв.м., погребу літ. «г» площею 39,8 кв.м. (інвентаризаційна справа № 42143), а також протягом 2012 року будівництво двоповерхового гаража № 387а літ. «Г» загальною площею 98,2 кв.м. (інвентаризаційна справа № 42144). Виготовлені на зазначені гаражі станом на 27 лютого 2017 року технічні паспорти містять відмітки про те, що відповідні споруди не зареєстровані в [PERSON] ДАБІ у Полтавській області як обєкт закінченого будівництва. Звертаючись до суду з відповідним позовом, а також надаючи пояснення в судовому засіданні, представник позивача, використовуючи на власний розсуд надані йому процесуальні права щодо способу захисту порушеного права, обґрунтовує свої позовні вимоги нормами ст. 376 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Таким чином, в порядку, визначеному ст. 376 ЦК України, самочинним вважається: а) будівництво нерухомого майна, якщо збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; б) відведена не для цієї мети; в) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; г) з істотним порушенням будівельних норм і правил. Як встановлено судом та визнавалося представником позивача в судовому засіданні, на земельній ділянці по вул. Половки, 109 в м. Полтаві позивачем без відповідного документа, який надає право виконувати будівельні роботи, без належно затвердженого проекту, було здійснено будівництво двох гаражів, в тому числі з погребом. Рішення засідання правління автоколективу «Гайок» від 26 листопада 2011 року про надання згоди на будівництво гаражів [PERSON] на території автоколективу в силу норм законодавства не може буби судом оцінено як документ, що надає право виконувати будівельні роботи з будівництва гаражів. Згідно з ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Позивач [PERSON] не є ні власником, ні землекористувачем земельної ділянки по вул. Половка, 109 в м. Полтаві. При цьому в силу норм ст. 331 ЦК України, яка визначає набуття права власності на новостворене майно, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Разом з тим, як встановлено судом, спірні самочинно збудовані будівлі, що розташовані на земельній ділянці по вул. Половки, 109 в м. Полтаві, в експлуатацію не приймалися. Будь-які докази на підтвердження тієї обставини, що гаражі є такими, що завершені будівництвом та підлягають прийняттю до експлуатації, позивачем не надано. Також обовязковими умовами для визнання права власності на таке майно в порядку, визначеному ч. 5 ст. 376 ЦК України є відсутність порушень прав інших осіб. Пленум Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 12. Постанови від 30 березня 2012 року N 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розяснив, що у справах, пов'язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п'ята статті 376 ЦК). При цьому вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Позивач [PERSON] не надав до суду жодних доказів про те, що він у встановленому законом порядку звертався до компетентного органу з питань прийняття самовільних споруд до експлуатації, відмова компетентного органу відсутня. [PERSON] ДАБІ у Полтавській області від 06 квітня 2017 року (а.с. 25) не є відмовою компетентного органу, а містить лише розяснення норм чинного законодавства, надані позивачу на його письмове звернення. Позивачем при зверненні до суду з відповідним позовом також не враховано, що суд, здійснюючи правосуддя, не може перебирати на себе повноваження органу, до компетенції якого віднесено прийняття відповідного рішення та складення відповідного документа. При цьому територіальна громада м. Полтави, до якої позивач [PERSON] звернувся з позовом, жодних прав позивача не порушувала. Тому суд, вирішуючи справу в межах заявлених позовних вимог, враховуючи положення норм ст. 376 ЦК України, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог [PERSON] та про відмову в їх задоволенні в повному обсязі. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed