Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.05.2014 року звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що йому на праві власності належить домоволодіння з господарськими спорудами [ADDRESS], розташоване на приватизованій земельній ділянці, яка була передана йому у приватну власність для будівництва і обслуговування будинку та ведення особистого селянського господарства на підставі рішення Великописарівської селищної ради від 18.11.1993 р. за № 116 загальною площею 0,28 га, з них ОСГ- 0,13 га, ІЖБ -0,15 га. Після набуття права власності у 2009 році він звернувся з заявою до селищної ради для отримання державних актів на право приватної власності на земельні ділянки і відповідно до рішення 33 сесії 5 скликання Великописарівської селищної ради від 18.11.2009 року отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1436 га по [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. При виготовленні вказаного державного акту невірно проведені геодезичні проміри, не були узгоджені межі суміжних ділянок, що призвело до того, що фактичні розміри земельної ділянки не співпадають з розмірами, зазначеними в державному акті. Він неодноразово звертався до селищної ради, але вирішення цього питання не відноситься до компетенції територіальної громади. 23.01.2014 року за його заявою комісія для вирішення земельних питань Великописарівської селищної ради вийшла на місце, були здійснені проміри його земельної ділянки під будівлями і встановила, що площа та межі земельних ділянок, зазначених в державних актах, не відповідають фактичним розмірам. Тому прохає суд скасувати рішення сесії Великописарівської селищної ради, на підставі якого виготовлявся Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, а також визнати недійсним та скасувати і сам державний акт. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав свої позовні вимоги у повному обсязі та пояснив, що у 2009 році подав заяву на безоплатне отримання державних актів на землю, технічна документація виготовлялася без його відому, а коли отримав виготовлений один державний акт, то виявилося, що він не відповідає розмірам в натурі. Ширина земельної ділянки під забудівлями по державному акту становить 16, 81 м, а в натурі - 23 м. Після скасування державного акту він бажає отримати новий державний акт у розмірах за фактичним користуванням земельними ділянками, за власний рахунок. Представник відповідача Великописарівської селищної ради у судове засідання надав письмову заяву про визнання позовних вимог повністю та розгляд справи без його участі /а.с.17, 27/ . Представник відповідача відділу Держземагенства у Великописарівському районі Ароян С.Х., що діє на підставі довіреності /а.с.18/, позовні вимоги визнав повністю та пояснив, що дійсно при здійсненні геозедичних промірів земельної ділянки позивача були допущені технічні помилки, які виправити можна тільки після скасування дійсного на цей час Державного акту, загальна площа земельної ділянки співпадає, але її ширина під забудівлями є меншою за планом меж, ніж в натурі. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить домоволодіння [ADDRESS] /а.с. 8/. Відповідно довідки виконкому Великописарівської селищної ради за № 466 від 22.10.2007 р. рішенням Великописарівської селищної ради № 116 від 18.11.1993 р. [PERSON] передана безоплатно у приватну власність земельна ділянка площею 0,28 га, з них для ведення особистого селянського господарства - 0,13 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,15 га /а.с.8/. Рішенням 33 сесії 5-го скликання Великописарівської селищної ради Сумської області від 18.11.2009 року затверджена технічна документація із землеустрою для виготовлення Державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], що розташована в [ADDRESS], розміром для ІЖБ- 0,1436 га /а.с.25-26/. 23.12.2009 року позивач отримав Державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯИ № 779844, на земельну ділянку площею 0,1436 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарчих будівель і споруд /а.с.5/. Відповідно до акту комісії Великописарівської селищної ради для вирішення земельних питань від 23.01.2014 року в присутності власника земельної ділянки [PERSON] проведені проміри земельної ділянки по [ADDRESS] по фактичному користуванню та встановлено, що ширина земельної ділянки становить 23 метри, а згідно державного акту ширина земельної ділянки становить 16, 81 метрів; комісією встановлено, що проміри у державному акті не співпадають з фактичним землекористуванням і порекомендували власнику звернутися до суду щодо скасування державного акту /а.с.6-7/. Частинами першою-третьою статті 116 ЗК України установлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів державного самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом / ч. 1 ст. 126 ЗК України /в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин/. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базується на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання /стаття 13/, захист прав і свобод людини і громадянина судом /частина 1 статті 55/. Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб. Згідно із частиною 3 статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних прав» /із змінами, внесеними Постановою № 2 від 19.03.10 р./ в абзаці 2 пункту 2 - виходячи з положень статей 8, 124 Конституції України, статей 26, 30, 87-90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 1430146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України, статті 12 ГПК України судам підвідомчі /підсудні/ справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Таку правову позицію висловив Верховний Суд України по справі № 6-57 цс 13 від 19.06.2013 року, яка є обов'язковою для всіх судів України відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України. Тому суд прийшов до переконливого висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме, необхідно привести резолютивну частину рішення до вимог правової позиції Верховного Суду України, і визнати як рішення селищної ради так і сам державний акт недійсними, додатково їх скасування непотрібно. В судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які свідчать, що виготовлений державний акт не відповідає дійсності на місцевості, при його виготовленні допущені технічні помилки, виправити які можливо у разі визнання його недійсним.

Outcome: partial