Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач 17.10.2019 звернулася до суду з даним позовом, просить суду розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , що був зареєстрований 02 липня 2013 року виконавчим комітетом Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області за актовим записом № 2; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем проживали спільно в смт. Стеблів Корсунь-Шевченківського району Черкаської області. Однак, з березня 2019 року припинили сімейні та подружні стосунки, кожен з них веде самостійне життя. Вона з сином переїхала проживати до своєї мами, а відповідач залишився за місцем свого проживання. Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаємопорозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Зазначає, що між ними досягнути згоди про місце проживання їхнього малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно, проте подала через канцелярію суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі у зв`язку з неможливістю бути присутньої на слуханні справи, позовні вимоги підтримує, час для примирення просить не надавати. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, до початку розгляду справи по суті подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що 02 липня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Лісовицької сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 2. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є відсутність у сторін взаємопорозуміння, різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини з березня 2019 року, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, їх шлюб носить лише формальний характер, оскільки вони фактично припинили сімейно-шлюбні стосунки. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає. Вважає, що збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим та суперечить її інтересам та інтересам дитини. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Спір стосовно місця проживання малолітньої дитини відсутній. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статтей 105, 110, 112 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно зі ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 передбачено, що охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. На підставі ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки позовні вимоги визнані відповідачем до початку розгляду справи по суті, то позивачу з державного бюджету підлягає поверненню 50 відсотків суми сплаченого судового збору, у розмірі 384,20 грн. Решта сплаченого судового збору позивачкою підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Враховуючи наведене,

Outcome: approved