Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

Позивач 26.06.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь: аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4 500 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення повноліття; аліменти на її користь на її утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дитиною 3 - ри річного віку. Свої позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що сторони уклали шлюб 08.05.19 р.. За час шлюбу у сторін народилась вказана вище спільна дитина, яка перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки сторін не надає, а їй самостійно утруднено належно забезпечити утримання дитини. Крім того вона в даний час перебуває у декретній відпустці по догляду на дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому не працює та доходу не має. Відповідач не працює, але має несталий доход за кордоном у середньомісячному розмірі у сумі біля 25 000 грн, є працездатним, фізично здоровим, інших утриманців та стягнень за виконавчими документами не має, тому має змогу сплачувати аліменти. Покликаючись на ст. ст. 7, 75, 84, 180, ч. 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182, ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, судову практику, ч. ч. 1, 2 ст. 27, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито 16.07.20 р. за ухвалою судді. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем отримано під розпис 23.07.20 р.. 06.08.20 р. відповідачем до суду подано відзив на позовну заяву, що надійшов до суду 11.08.20 р.. Відзив обґрунтований тим, що позовні вимоги він визнає частково: повністю визнає вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін, однак, у сумі, меншій, ніж та, про яку зазначила позивач, а саме: на суму 1 000 грн; не визнає позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання позивача - у повному обсязі. Зазначає, що не заперечує свого обов`язку по утриманню спільної неповнолітньої дитини сторін, однак, його пропозиція про укладення договору про утримання дитини відповідачем залишена без задоволення. Спільна неповнолітня дитина сторін не відвідує навчального закладу, витрати на що, як зазначила позивач, вона несе, так як дитині не виповнилось і року. Позивач не надала жодного доказу понесених нею витрат на навчання та лікування їх дитини. Зазначена позивачем сума його доходу дійсності не відповідає. Він, дійсно, у 2019 р. виїжджав у Республіку Чехію в гості до брата та сестри та лише 1 раз за час шлюбу сторін, повернувся 26.03.20 р.. На даний час він перебуває у скрутному матеріальному становищі, так як не працює, не має доходу. Він має на утриманні матір похилого віку, яка у листопаді 2014 р. перенесла операцію на серці та перебуває на постійному медикаментозному лікуванні; пенсії не отримує. [INFO] помер його батько і він поніс витрати по його похованню. Він не має у власності нерухомості, транспортних засобів чи рухомого майна, що підлягає реєстрації. Позивач на утримання двох її дітей від попереднього шлюбу має змогу отримувати аліменти від батька цих дітей, чим, як йому відомо, не скористалась. Покликаючись на ч. 4 ст. 84, ч. 1 ст. 81, ч. 2 ст. 182 СК України, ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», просить у задоволенні позову відмовити частково: у вимозі про стягнення аліментів на утримання дитини - частково, а у вимозі про стягнення аліментів на утримання позивача - у повному обсязі. Копію відзиву на позовну заяву позивачем отримано під розпис 08.08.20 р., а її представником - 21.08.20 р.. 13.08.20 р. позивачем подано до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, обгрунтовану тим, що факти, викладені відповідачем у його відзиві на позовну заяву, не доведені, не підтверджені доказами, є недостовірними. Так відповідач не надав доказів перебування у Чехії в гостях. Під час перебування відповідача у Чехії він не утримував свою матір і доказів цього не надав. Відсутність у відповідача доходів не перешкоджає йому тривалий час перебувати за кордоном та нести витрати на таку поїздку. Довідка про відсутність доходу подана за незначний проміжок часу. Відповідач має 2 паспорти громадянина України для виїзду за кордон, що утаїв від суду. Разом з відзивом відповідачем не було надіслано їй всіх копії додатків, зокрема: копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон та копії паспорта громадянина України. Просить її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Копію відповіді на відзив на позовну заяву відповідачем отримано під розпис 08.08.20 р., а її представником - 21.08.20 р.. За станом на 04.09.20 р. від відповідача не надійшло до суду заперечення на відповідь позивача на відзив на позовну заяву. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.05.19 р., що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого тоді ж Ковельським МРВ драцс ГТУЮ у Волинській області. Згідно з копією свідоцтва про народження вказаної вище неповнолітньої дитини сторін, вона народжена за час шлюбу сторін - 05.10.19 р.. Відповідно до копії довідки про реєстрацію місця проживання особи від 26.06.19 р., позивач проживає у [ADDRESS] . За даними копії довідки № 167 від 19.09.20 р., виданої РЖКП № 1 (м. Ковель Волинської обл.), спільна неповнолітня дитина сторін, дійсно, проживає спільно з позивачем. Таким чином позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом, що не заперечує у відповідач. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з вказаною вище спільною неповнолітньою дитиною сторін, належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, але він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання цієї неповнолітньої дитини на користь позивача, яка проживає разом з дитиною на даний час. Доводи відповідача про те, що він має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін попри те, що він зазначає про своє сткрутне матерйальне становище та те, що він не працює на даний час, приймаються судом до уваги. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення частково. За змістом ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дітей, суд виходить з такого. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину сторін, батьками якої згідно із свідоцтвом про її народження, є саме сторони; відповідач добровільно коштів на утримання цієї дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню. Сторони на час звернення з розглядуваним позовом є подружжям та позивач проживає спільно із дитиною, яка не досягла трирічного віку. Однак доказів того, що відповідач має доход, а також - про розмір такого доходу, чи наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. Так суд відкидає доводи позивача про наявність закордонного заробітку відповідача. вважаючи, що сам факт виїзду чи поїздом особи за кордон не свідчить про отримання сталого чи несталого певного розміру доходу. Крім того суд враховує, що і сам відповідач не заперечує вказаного позивачем факту перебування за кордоном, заперечуючи, разом з тим, факт отримання прибутку (доходу). Однак з огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, відсутності доходу з поважних причин, наявності інших утриманців ним суду не надано, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище спільної неповнолітньої дитини сторін. Вирішуючи спір, суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя як батьків дитини спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини саме у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 000 грн щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, про що стверджує сама позивач, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2 218 гривень, з 1 липня - 2 318 гривень, з 1 грудня - 2 395 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача утримання на її користь як дружини, з якою проживає дитина, яка не досягла трирічного віку, до досягнення цією дитиною віку трьох років, то суд враховує, що право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Для виникнення ж у дружини права на аліменти від її чоловіка - потрібна сукупність вказаних вище фактів. Однак у матеріалах справи відсутні докази позивача чи її представника - адвоката про наявність у відповідача доходів певного розміру, будь - якого матеріального активу як джерела виплати аліментів на утримання дружини. Тому у суду немає права для висновку про наявність у відповідача можливості сплачувати аліменти на дружину до досягнення вказаною вище дитиною 3 - ри річного віку. Так як утримання неповнолітньої дитини є обов`язком відповідача як особи, яка вказана батьком дитини у свідоцтві про народження останньої, а виплата допомоги дружині за змістом норми ст. 84 СК України - пов`язана з наявністю у нього можливості як у чоловіка позивача - надавати таку допомогу позивачеві, підстави для стягнення аліментів на утримання позивача відсутні. А тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити у повному обсязі. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн, 80 коп. за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судові витрати за вимогою позивача про стягнення аліментів на неї як на дружину - віднести на рахунок держави. На відповідача слід також покласти витрати позивача на професійну правничу допомогу в сумі Ѕ частини понесених позивачем витрат в сумі 4 000 грн, що підтверджені документально, а саме: в сумі 2 000 грн - пропорційно розміру задоволених позовних вимог (задоволено одну позовну вимогу частково з двох заявлених позовних вимог). На підставі наведеного,

Outcome: partial