Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Марфін Банк» (далі ПАТ «Марфін Банк») звернулося до Заводського районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 17.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №187/RN відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 66000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 16.04.2018 року зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 17.04.2008 року №252rN за умовами якого остання зобовязалась відповідати перед позивачем як солідарний боржник. З листопада 2014 року [PERSON] почав порушувати умови кредитного договору, остання сплата була здійснена у січні 2015 року. Вимоги про необхідність виконання кредитних зобовязань у звязку з порушенням умов договору були надіслані відповідачам 07.12.2014 року та 06.03.2015 року. У звязку з тим, що відповідачі належним чином зобовязання не виконують, станом на 25.05.2015 року, згідно уточнених позовних вимог (а.с.83-84) виникла заборгованість за кредитом у розмірі 32784,44 доларів США, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 31624,82 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 1159,62 доларів США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38921,75 гривень, пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3893,20 гривень, штрафу у розмірі 7506,99 гривень. Вказану заборгованість позивач просить стягнути з відповідачів солідарно. Відповідачка [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом про визнання поруки припиненою, в обґрунтування якого зазначила, що 17.04.2008 року між нею та банком було укладено договір поруки №252rN. Порушення виконання зобовязань за кредитним договором відбулось 31 серпня 2014 року, однак протягом шести місяців з цього моменту позивач не предявив до [PERSON] будь-яких вимог, у звязку з чим порука є припиненою. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, та, посилаючись на істотну зміну обставин, просив перевести суму залишку кредиту 31624,81 доларів США в гривню за курсом 5,09 гривень за долар США, визначивши гривневий еквівалент у сумі 160970,30 гривень; збільшити проценту ставку до 12,5%; затвердити графік щомісячних платежів. У судовому засідання представник позивача підтримала уточнені позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, надавши пояснення, аналогічні змісту позовної заяви; у задоволенні зустрічних вимог просила відмовити за необґрунтованістю. Представник відповідачів наполягав на задоволенні зустрічних позовних вимог, у задоволенні первісного позову просив відмовити за необґрунтованістю. Після висловлення своєї позиції у судові засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов, згідно ст. 525 ЦК України, не допускається якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобовязання підлягає виконанню у визначений в ньому строк (термін), якщо останній було ним передбачено. Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України, відповідно до норм якої у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Правовими наслідками порушення зобовязання згідно ст. 611 ЦК України, є: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до норм ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання та не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Згідно ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В судовому засіданні встановлено, що 17.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Морський транспортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Марфін Банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір №187/RN відповідно до якого відповідач отримав кредит в сумі 66000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 16.04.2018 року зі сплатою 11,9% річних за користування кредитом. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення відповідача, оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і з видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобовязався погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки передбачені договором. Відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 25.05.2015 року виникла заборгованість за кредитом у розмірі 32784,44 доларів США, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 31624,82 доларів США, заборгованості за відсотками у розмірі 1159,62 доларів США, пені за неповернення основного боргу у розмірі 38921,75 гривень, пені за несплату відсотків за користування кредитом у розмірі 3893,20 гривень, штрафу у розмірі 7506,99 гривень. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, між банком та [PERSON] було укладено договір поруки від 17.04.2008 року №252rN за умовами якого [PERSON] зобовязалась відповідати перед позивачем як солідарний боржник. Згідно з пунктом 4.6 сторони узгодили строк дії поруки - до повного виконання зобовязань. Згідно з розрахунком заборгованості, останній платіж [PERSON] був здійснений 12 січня 2015 року. Посилання відповідачки [PERSON] про настання моменту виконання зобовязання з 31.08.2014 року належними та допустимими доказами підтверджені не були. Вимога про виконання кредитних зобовязань, адресована [PERSON] та [PERSON], була надіслана банком листом від 06.03.2015 року №142/03 та отримана відповідачами 11.03.2015 року. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. До Заводського районного суду міста Миколаєва позивач звернувся із даним позовом 24 квітня 2015 року, тобто у шестимісячний строк, з моменту настання строку виконання основаного зобовязання, у звязку з чим вимоги [PERSON] про визнання поруки припиненою задоволенню не підлягають. Щодо зустрічних вимог [PERSON] про внесення змін до кредитного договору, суд виходить з наступного. Згідно ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. Зміна договору у звязку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом. Відповідач [PERSON] у зустрічній позовній заяві просив перевести суму залишку кредиту 31624,81 доларів США в гривню за курсом 5,09 гривень за долар США, визначивши гривневий еквівалент у сумі 160970,30 гривень; збільшити проценту ставку до 12,5%; затвердити графік щомісячних платежів. В обґрунтування заявлених вимог відповідач зазначив, що при укладанні договору він розраховував на коливання курсу гривні до долару в межах курсу Національного Банку України (2008 рік не більше 5,25; 2009 рік не більше 5,09), у 2015 році рівень доходу населення різко впав, припинено підвищення мінімальної заробітної плати, бюджетним законодавством не передбачено компенсацію зростання споживчих цін, індекс яких зріс у десятки разів. Відповідно до положень ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок та правила використання іноземної валюти на території України на сьогодні встановлені Декретом № 15-93, «Правилами використання готівкової іноземної валюти на території України», затвердженими постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 р. № 200, «Положенням про порядок здійснення операцій з чеками в іноземній валюті на території України», затвердженим постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2000 р. № 520, та іншими документами. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р. у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Під час підписання кредитного договору, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, [PERSON] погоджувався із всіма умовами договору, про що свідчить його підпис в договорі і часткове погашення кредиту в іноземній валюті. Зазначені умови договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, його форма і зміст відповідають ст. 203 ЦК України. Після укладення договору кредиту [PERSON] його не оспорював, приступив до його виконання, тобто погодився з умовами договору. За тим же договором визначено повернення кредиту в тій самій валюті, в якій видано кредит, що повністю відповідає суті договору кредиту і не суперечить чинному законодавству. Всі умови договору позичальника на час укладення договору повністю влаштовували. На згоду відповідача з укладеним договором вказує і той факт, що він погодився отримати суму кредиту, отримав її і витратив за власним бажанням і на власний розсуд. Саме по собі зростання або коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для зміни кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, й позичальник при належній завбачливості міг виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті. Вказана норма відповідає п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України в розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012р. З вказаних підстав вимоги про внесення змін до договору на підстав ст. 652 ЦК України задоволенню не підлягають. З огляду на викладене, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність вимог чинному законодавству України, суд вважає позовні вимоги ПАТ «Марфін Банк» про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів згідно наданого розрахунку обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у сумі 3654 гривні 00 копійок у рівних частках з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved