Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

Позивач 29.12.2017 року звернувся в суд з позовом, в подальшому уточнивши позовні вимоги та просить стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату за період з 01.08.2017р. по 22.01.2018р. в сумі 18481 грн. 99 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі 5221 грн. 53 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що він перебував у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова, а саме працював на посаді сторожа. З 01 серпня 2017 року після призначення на посаду головного лікаря [PERSON] та по даний час заробітна плата працівникам поліклініки не нераховується та не виплачується, що унеможливлює отримання довідки про нараховану, але невиплачену заробітну плату. Розмір заробітної плати гарантований законом становить 3200 грн., а тому заборгованість за період з серпня 2017 року по січень 2018 року становить 18481,99 грн. ( (3200 грн. х 5 місяців ) + (3723 : 21 роб.дн. х кількість відпр. дн.)). В день звільнення йому не виплачено заборгованості по заробітній платі у вказаній сумі та компенсацію за невикористаних 48 кал. днів відпустки, що становить 5221 грн. 53 коп. (3200 х 12 міс. : 353 дн. х 48 кал. дн.). Він письмово звернувся до головного лікаря Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова з вимогою надати йому копію наказу про звільнення, видати трудову книжку та довідку про стан заборгованості.У відповідь на його заяву листом від 15.02.2018р. №21 відповідачем направлено йому копію наказу про звільнення від 22.01.2018р. №1-к/тр, проте трудову книжку не видано та розрахунок не проведено по даний час.У звязку з чим, просить позов задовольнити. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.01.2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення сторін. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 07.02.2018р. по справі призначено судове засідання з викликом сторін. Позивач у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Представник позивача у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, проте подала суду заяву в якій проти заочного рішення суду не заперечує та просить розглядати справу у її відсутності, що суд вважає за можливе. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи без участі представника відповідача, який до суду не зявився, відзиву суду не подав, будучи належним чином повідомлений про час і місце судових засідань повістками, котрі направлялися рекомендованими листами, проте наявних у справі доказів достатньо для ухвалення рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 07.10.2015р. по 22.01.2018р. перебував у трудових відносинах з Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова, а саме працював сторожем у вказаному закладі, що підтверджується записами у трудовій книжці /а.с.6-11/. З виписки Пенсійного фонду з індивідуальних відомостей про застраховану особу вбачається, що за період з серпня по грудень 2017 року [PERSON] не отримував заробітної плати /а.с. 2-5/. З виписки по картці/рахунку [PERSON] за період 01.09.2015р. 24.03.2018р. вбачається, що останній раз заробітна плата Комунальною 3-ою стоматологічною поліклінікою м. Львова йому була нарахована 28.07.2017р. /а.с. 36-43/. Згідно наказу від 22.01.2018р. № 1-к/тр. [PERSON] звільнений з роботи 22.01.2018р. на підставі заяви від 04.01.2018р. за власним бажанням, ч.1 ст. 38 КЗпП України /а.с.28/. Позивач письмово звернувся до головного лікаря Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м.Львова з вимогою надати йому копію наказу про звільнення, видати трудову книжку та довідку про стан заборгованості. У відповідь на його заяву листом від 22.01.2018р. №8 та листом від 15.02.2018р. №21 відповідачем направлено позивачу копію наказу про звільнення від 22.01.2018р. №1-к/тр, проте трудову книжку не видано та розрахунок не проведено по даний час /а.с. 26, 27/. Згідно із\~ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до\~ст.7 ч.4 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищене законом. Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно\~ст. 115 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Відповідно до частини першої\~статті 94 Кодексу законів про працю України\~заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. У частині першій статті 1 Закону України\~«Про оплату праці»\~від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття\~заробітна плата. Згідно ст. 2 Закону України\~«Про оплату праці»\~основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обовязки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, повязані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Згідно п.8 ч.1 ст. 40 Бюджетного Кодексу України розмір мінімальної заробітної плати на відповідний бюджетний період визначається Законом про Державний бюджет України. Так, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 3200 грн. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір мінімальної заробітної плати становив 3723 грн. Враховуючи наведене, заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з 01 серпня 2017 року по 22 січень 2018 року становить 18481,99 грн. ( (3200 грн. х 5 місяців ) + (3723 : 21 роб.дн. х кількість відпр. дн.)). Відповідно до\~ст.83\~КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дня щорічної відпустки. Згідно ч.1\~ст.47 КЗпП України\~власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу. Частиною 1\~статті 116 КЗпП України\~визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Крім того суд враховує, що відповідно до положень\~ст.117 КЗпП\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається із розяснень, даних в пункті 20, частині 5 пункту 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»\~не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП України. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~ст.117 КЗпП\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв'язку з положеннями статей\~117,\~237-1\~цього\~кодексу. За наведеного вбачається, що в день звільнення з позивачем не проведено розрахунок, зокрема йому не виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 18481,99 грн., компенсацію за невикористаних 48 календарних днів відпустки (розрахунок компенсації за невикористану відпустку становить 5221,53 грн. ( 3200 х 12 міс. : 353 дн. х 48 кал. дн.) та 8334,92 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 22.01.2018р. по 11.04.2018р. Відповідно до\~ст. 5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що існували законні підстави для того, щоб з серпня по січень 2018 року не проводити нарахування та виплату позивачу заробітної плати у мінімальному розмірі, який гарантований чинними нормами трудового законодавства. Виходячи з наведеного та враховуючи, що позивач дійсно перебував у трудових відносинах із відповідачем до 22.01.2018р., та що в день звільнення з ним не проведено повного розрахунку, то суд приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити та стягнути з Комунальної 3-ої стоматологічної поліклініки м. Львова на користь [PERSON] 18481 грн. 99 коп. заборгованості по заробітній платі, 5221 грн. 53 коп. компенсації за невикористану відпустку та 8334 грн. 92 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 32038 грн. 44 коп. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави 1762 грн. судового збору. На підставі та

Outcome: approved