Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . У вказаному будинку, крім неї зареєстровані:син- [PERSON] , 1976 року народження, онуки - [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження та зареєстрована, але не проживає невістка- [PERSON] , 1984 року народження. Відповідач [PERSON] вже тривалий час, а саме із червня 2016 у вказаному будинку не проживає, участі в утриманні господарства, в якому вона зареєстрована не приймає, також не приймає участі по оплаті житлово-комунальних послуг. Позивач посилається на те, що вона, як власник будинку не має можливості безперешкодно користуватись, розпоряджатись своїм майном, не може реалізувати своє право на отримання субсидії через реєстрацію відповідача в будинку, саме тому, просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги, обгрунтували їх вищенаведеним. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином - судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт, з відміткою Укрпошти про те, що вона за зазначеною адресою не проживає. Оскільки відповідно до приписів ч.8 ст.128, ч.2 ст.130 ЦПК України відповідач вважається такою, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомила, клопотань про розгляд справи у її відсутності та відзиву на позов від неї також не надходило, а тому справу, зі згоди позивача та її представника розглянуто в порядку заочного розгляду та ухвалено заочне рішення на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та її представника, показання свідків, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 22.01.2009 виконуючим обов`язки державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.8, 9). Згідно довідки виконкому Вікнянської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області № 716 від 08.07.2019 (а.с11) та акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 08.07.2019 (а.с.12) у будинку по [ADDRESS] , який належить на праві власності [PERSON] зареєстровані та проживають: позивач - [PERSON] , 1948 року народження, син- [PERSON] , 1976 року народження, онуки- [PERSON] , 2007 року народження, [PERSON] , 2009 року народження; проживає але не зареєстрована - [PERSON] , 1929 року народження та зареєстрована але не проживає невістка [PERSON] , 1984 року народження . Свідки [PERSON] та [PERSON] , які проживають по сусідству із позивачем, в судовому засіданні пояснили, що у відповідач [PERSON] являється невісткою позивача. Протягом трьох років [PERSON] не проживає в будинку позивача. Їм відомо, що [PERSON] перебуває за кордоном, а її діти проживають в с. Васловівці в її матері. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача [PERSON] у її домоволодінні, що розташоване по [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З огляду на викладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача [PERSON] , як члена сім`ї власника такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] обґрунтована та підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено і підтверджено належними і допустимими доказами, що вона не проживає у спірному житлі без поважних причин понад один рік. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved