Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 16.06.2017 року в суд з цим позовом до [PERSON], стверджуючи, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі мають малолітню дитину: [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Він ніяким чином не піклується про сина, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться його успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкується з дитиною взагалі; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Дитина не знає його як свого батька, не має до нього родинних почуттів. Тому позивачка просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дитини: [PERSON], [INFO]. Позивачка в ході судового розгляду підтримала вимоги позову. Відповідач у судове засіданні не з'явився. Надав заяву в якій просив справу розглянути у його відсутності. Позов визнав у повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування Подільської державної районної адміністрації Одеської області за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, надавши при цьому висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 27 грудня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську та Котовському району Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №388. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 14 вересня 2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, вихованням та утриманням малолітнього сина не займається, з сім'єю не проживає, ні морально ні матеріально дитину не підтримує, дитину не відвідує та не спілкується з нею. Частиною 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позивач, як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилалась на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини, не займатися її вихованням, духовним розвитком, тощо). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язанні займатись вихованням дитини. При цьому передача на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї. Належних доказів про вплив позивача на дитину з метою позбавлення відповідача батьківських прав судом не отримано. З урахуванням обставин справи, суд погоджується з висновком Органу опіки і піклування Подільської державної районної адміністрації Одеської області №01-25/229 від 30.03.2018 року про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач, як батько малолітнього сина, маючи реальну можливість виконувати обов'язки по вихованню дитини, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям своєї дитини, потребами, її фізичним та духовним розвитком, не виявляє батьківської турботи, не надає жодної матеріальної допомоги. При цьому суд враховує тривалість такого ухилення. Тому з урахуванням отриманих судом доказів в обґрунтування вимог позову, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина. Питання розподілу понесених сторонами судових витрат по справі суд не вирішує, оскільки таких вимог сторони не заявляли.

Outcome: approved