Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

Позивач 12.05.2016 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітнього сина з батьком. Ухвалою суду від 22.06.2016 р. до участі в розгляді справи залучено орган опіки та піклування Тисменицької РДА Івано-Франківської області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що спільне життя з відповідачкою не склалось через різні погляди на сімейне життя, а на протязі останніх років відносини лише погіршились. Постійні скандали та провокації з боку відповідачки призвели до того, що з 19.03.2016 р. він разом з малолітнім сином [PERSON], [INFO], вимушений був покинути місце постійного проживання житловий будинок № 6 по вул. Лепкого в с. Побережжя Тисменицького району Івано-Франківської області, який придбаний ним до шлюбу з відповідачкою. З того часу він винаймає житло в м. Івано-Франківську, де проживає разом із сином. Сторони припинили ведення спільного господарства та сумісне проживання, вважає примирення та збереження шлюбу неможливими, тому просив шлюб розірвати, визначити місце проживання малолітнього сина [PERSON], [INFO], з ним. Позивач у судовому засіданні позов підтримав і просив його задовольнити. Відповідачка, яка була належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у судове засідання не зявилася, не повідомила про причини неявки, у звязку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи у судовому засіданні пояснила, що комісія з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА на засіданні 07.10.2016 р. розглянула питання про визначення місця проживання малолітнього сина сторін та вирішила вважати за доцільне визначити місце проживання дитини з батьком. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, показання малолітнього свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 19 серпня 2004 р. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який є малолітнім. Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. Вжиті судом заходи щодо примирення подружжя позитивного результату не дали. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам малолітнього сина сторін, що мають істотне значення, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про розірвання шлюбу. З огляду на те, що відповідачка не зявилася в судове засідання та не висловила свою позицію щодо зміни прізвища, суд дане питання не вирішує. Судом встановлено, що у березні 2016 р. позивач разом з малолітнім сином вимушений був залишити місце постійного проживання житловий будинок № 6 по вул. Лепкого в с. Побережжя Тисменицького району Івано-Франківської області. З того часу він винаймає житло у м. Івано-Франківську, де проживає разом із сином, самостійно займається його вихованням та утриманням, опікується навчанням дитини. Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а ч.1 ст.12 передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує рішення комісії з питань захисту прав дитини Тисменицької РДА від 07.10.2016 р., яка вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього сина сторін з батьком. У відповідності з вимогами ст.171 СК України суд враховує думку малолітнього сина сторін [PERSON], який пояснив у судовому засіданні, що він проживає з татом на квартирі у м. Івано-Франківську, мама майже не спілкується з ним, навіть не вітала його з днем народження; він хоче жити з татом. При вирішенні даного спору суд бере до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обовязків, зокрема, ту обставину, що відповідачка, починаючи з березня 2016 р., повністю переклала на позивача відповідальність за виховання і утримання сина, вважаючи більш відповідальною позицію позивача у забезпеченні найкращих інтересів своєї дитини, вік дитини, її особисту прихильність до кожного з батьків. З урахуванням викладеного, виходячи з інтересів малолітнього сина сторін, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком. На підставі наведеного, відповідно до ст.18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р, ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст.ст. 110, 112, 160, 161, 171 СК України, ст.ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved