Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.02.2021 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Позовні вимоги мотивовані тим, що він з 02.12.2013 року по 27.09.2020 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «шахта «Котляревська» ДП «Селидіввугілля». 27.09.2020 року його було звільнено у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату та не виплатив її до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати у розмірі 119 944 грн. 34 коп., яка складається з невиплаченої заробітної плати у розмірі 52 388 грн. 21 коп., та виплат за листками непрацездатності та доплати до середнього заробітку по листу непрацездатності на загальну суму 67 556 грн. 13 коп., та середній заробітку за час затримки розрахунку по день винесення рішення. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.02.2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 09.03.2021 року прийнято цивільну справу до свого провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просить суд слухати справу у його відсутність. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позовні вимоги визнаються частково, а саме на дату подання позову грошові кошти, які не виплачені при звільненні позивачу складають у розмірі 60 544 грн. 01 коп. (без відрахування податків та обов`язкових платежів), які складаються з: 7008 грн. 91 коп. - одноразової допомоги в розмірі 1-го середньомісячного заробітку за станом здоров`я; 45 379 грн. 30 коп. - вихідна допомога при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості; 8155 грн. 80 коп. - допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок підприємства. Щодо стягнення виплати допомоги по тимчасовій непрацездатності, розрахованої із середнього заробітку, строк сплати яких не настав, у сумі 65 533 грн. 81 коп. (з урахуванням сум податків та інших обов`язкових платежів, які необхідно утримати із грошових коштів) або 51 755 грн. 78 коп. (із розрахунку сум з яких утримано податки та збори), з яких: 42 962 грн. 76 коп. - виплата ФСС; 22 571 грн. 05 коп. - виплата шахтою. Крім того, строк нарахування та сплати не настав, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу шести місяців за останні дванадцять місяців перед настанням страхового випадку. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні задоволенню не підлягають, оскільки [PERSON] відповідно до виписки від 31.03.2021 року № 04-14/1237 з табелю обліку робочого часу під землею прохідника дільниці ПР-3 ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля» за вересень 2020 року, у день звільнення не працював та знаходився у відпустці. Таким чином, з урахування того, що позивач у день звільнення не працював, тому відповідальність, яка встановлена ч. 1 ст. 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку не повинна до нього застосовуватися. Крім того, позивач з 27.09.2020 року по теперішній час до підприємства не звертався з вимогою про розрахунок належних сум. Просять суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме задовольнити в частині стягнення сум заборгованості: одноразової допомоги в розмірі 1-го середньомісячного заробітку за станом здоров`я у розмірі 7008 грн. 91 коп.; вихідної допомоги при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості у розмірі 45 379 грн. 30 коп.; допомоги по тимчасовій непрацездатності у розмірі 8155 грн. 80 коп., та в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відмовити. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основним Законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Згідно ст. 22 цього Закону суб`єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. З матеріалів справи, вбачається, що згідно запису № 25 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 02.12.2013 року прийнято до ВП «Шахта «Котляревська (Росія)» «ДП «Селидіввугілля» прохідником 5 розряду з повним робочим днем в шахті, відповідно до наказу № 2112к від 02.12.2012 року. Згідно запису № 30 трудової книжки серії [NUMBER] , [PERSON] 27.09.2020 року звільнено за п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю займаній посаді за станом здоров`я, відповідно до наказу № 1109к від 25.09.2020 року. Як вбачається з довідки № 04-22/642 від 08.02.2021 року, виданої ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля», станом на 08.02.2021 року не виплачена: вихідна допомога при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості у сумі 45 379 грн. 30 коп.; вихідна допомога при звільненні за станом здоров`я у сумі 7 008 грн. 91 коп., загальна сума становить 52 388 грн. 21 коп. Згідно довідки № 04-22/643 від 08.02.2021 року, виданої ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля», станом на 08.02.2021 року заборгованість по листам непрацездатності за рахунок підприємства становить 6891 грн. 85 коп., з яких нараховано за період: 15.07.19 р.- 24.07.19 р. у сумі 685 грн. 45 коп.; 21.01.20 р. - 05.02.20 р. у сумі 775 грн. 80 коп.; 02.03.20 р. -12.03.20 р. у сумі 775 грн. 80 коп.; 28.05.20 р. - 09.06.20 р. у сумі 775 грн. 80 коп.; 11.06.20 р. 20.06.20 р. у сумі 775 грн. 80 коп.; 23.06.20 р. - 11.07.20 у сумі 775 гр. 80 коп.; 16.07.20 р. по 27.07.20 р. у сумі 775 грн. 80 коп.; 10.08.20 р. - 19.08.20 р. у сумі 775 грн. 80 коп.; 21.08.20 р. - 14.09.20 р. у сумі 775 грн. 80 коп. (без утримання опадаткування). Доплата до середнього заробітку по листу непрацездатності за рахунок підприємства становить 23 835 грн. 00 коп., з яких нараховано за період: 15.07.19 р.- 24.07.19 р. у сумі 1697 грн. 85 коп.; 21.01.20 р. - 05.02.20 р. у сумі 1741 грн. 55 коп.; 02.03.20 р. -12.03.20 р. у сумі 1785 грн. 55 коп.; 16.04.20 р. - 30.04.20 р. у сумі 1770 грн. 40 коп.; 04.05.20 р. - 12.05.20 р. у сумі 1846 грн. 25 коп.; 14.05.20 р. - 26.05.20 р. у сумі 1846 грн. 25 коп.; 28.05.20 р. - 09.06.20 р. у сумі 1846 грн. 25 коп.; 11.06.20 р. - 20.06.20 р. у сумі 2020 грн. 05 коп.; 23.06.20 р. - 11.07.20 у сумі 2020 гр. 05 коп.; 16.07.20 р. по 27.07.20 р. у сумі 1885 грн. 25 коп.; 10.08.20 р. - 19.08.20 р. у сумі 2055 грн. 80 коп.; 21.08.20 р. - 14.09.20 р. у сумі 2055 грн. 80 коп.; доплата до середнього заробітку по л/н 16.02.18 р. - 23.02.18 р. нараховано у листопаді у сумі 1 263 грн. 95 коп. (без утримання опадаткування). Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Суд, вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість у розмірі 83 115 грн. 06 коп., що складається з невиплаченої вихідної допомоги при звільненні за станом здоров`я у розмірі 7008 грн. 91 коп., вихідної допомоги при звільненні за багаторічну працю у вугільній промисловості у розмірі 45 379 грн. 30 коп., та виплат по листам непрацездатності за рахунок підприємства у розмірі 6891 грн. 85 коп., та доплати до середнього заробітку по листу непрацездатності за рахунок підприємства в сумі 23 835 грн. 00 коп. (без урахуванням податку). Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд встановив до наступне. Згідно довідки № 04-22/642 від 08.02.2021 року, виданої ВП «Шахта «Котляревського» ДП «Селидіввугілля», середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 395 грн. 76 коп. Відповідно до п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом від 29 липня 1993 року № 58, де прямо зазначається, що «днем звільнення вважається останній день роботи». Тобто, день звільнення [PERSON] це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем. Отже, оскільки останнім днем роботи [PERSON] був «27 вересня 2020 року», тому суд вважає необхідно здійснити розрахунок середнього заробітку з наступного дня після його звільнення 28.09.2020 року. Згідно № 1133/0/206-19 від 29.07.2019 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» та № 3501-06/219 від 12.08.2020 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2021 році» кількість робочих днів позивача з 28.09.2020 року (наступний день звільнення) по 30.04.2021 року (день ухвалення судового рішення) виходячи із зазначеного листи складає 150 днів, тому сума середнього заробітку за затримку розрахунку складає 59364 грн. 00 коп. з розрахунку 395 грн. 76 коп.(середньоденна заробітна плата) Х 150 (кількість робочих днів з дня звільнення по день ухвалення рішення). Суд, звертає увагу на те, що посилання відповідача на той факт, що позивач після звільнення не звернувся до відповідача із вимогою про розрахунок є безпідставними, оскільки законодавством України не передбачений обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні, а також даний факт не звільняє роботодавця від виконання вищевказаних норм КЗпП. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні, прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто витрати, пов`язані із сплатою судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, від сплати судового збору звільняються. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір», якою закріплені ставки судового збору, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Позивач [PERSON] у відповідності до положень п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за вимогою про стягнення заробітної плати, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 908 грн. 00 коп. Враховуючи те, що пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» не поширюється на вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, тому відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908 грн. 00 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial