Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника адвоката Черкашина Івана Івановича звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності. В обґрунтування позовних вимог зазначила про те, що за час перебування в шлюбі з відповідачем вони придбали будинок за адресою: [ADDRESS] за спільні кошти. Вважає, що має право визнати за нею 1/2 частину будинку, так як він належить подружжю на справі спільної сумісної власності. Просить суд задовольнити позовні вимоги та визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку право власності на яку зареєстровано за чоловіком відповідачем по справі. У судове засідання представник позивача не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні підтримує у повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання сторін на підставі ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В підготовче судове засідання відповідач надав заяву про те, що він позов визнає у повному обсязі. За таких підстав суд, у відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження у зв`язку із визнанням позову відповідачем. Дослідивши докази по справі, встановивши такі факти та відповідні їм правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що 26.12.1986 року відділом ЗАГС Шевченківського райвиконкому м. Запоріжжя за актовим записом № 1250було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.9). За час шлюбу, за договором купівлі-продажу від 24.11.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Яцемірською Т.В., реєстровий № 1669, відповідачем [PERSON] у власність був придбаний будинок [ADDRESS] (а.с.11). У відповідності до копії свідоцтва про розірвання шлюбу шлюб між [PERSON] та [PERSON] 20.07.1999 року розірвано за актовим записом № 206 виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя (а.с.10). Відповідно до звіту про оцінку нерухомого майна № 82/1 - 20 від 20.01.2020 ринкова вартість будинку [ADDRESS] станом на 20.01.2020 становить 181000 гривень (а.с.12). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи докази і норми закону та враховуючи, що позивач та відповідач визнають, що спірний будинок є їх спільною сумісною власністю, а тому суд приходить до висновку про поділ майна подружжя, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно - на 1/2 частину будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч.3 ст.7 ЗУ «Про судовий збір» у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50% відсотків судового збору, що становить 452 грн. 50 коп. від суми 905 грн. 00 коп., сплаченого позивачем при поданні позову до суду згідно квитанції № 13 від 27.01.2020 року, а іншу частину судового збору в розмірі 452 грн. 50 коп. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved