Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 січня 2019 року звернулась до суду із позовом та просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати в період з квітня 2014 року по 25 серпня 2017 року аліментів на утримання сина [PERSON] у розмірі 5 970,79 грн. Того ж дня до суду надійшла позовна заява [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь неустойки (пені) за прострочення сплати в період з січня 2014 року по грудень 2018 року аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі 9 035,25 грн. Ухвалою судді від 01 лютого 2019 року об`єднано в одне провадження цивільні справи за вказаними позовними заявами та присвоєно об`єднаній справі № 757/3533/19-ц, відкрито провадження у справі, а її розгляд призначено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, яким роз`яснено підстави, час та черговість подання заяв по суті справи. Позовні вимоги у вказаних позовних заявах обґрунтовані несплатою відповідачем аліментів за рішенням суду на утримання їх дітей. Як визначено у ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки, відповідач правом на надання відзиву не скористався, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними матеріалами. Дослідивши письмові докази у справі у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до положень ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття у визначений ст. 181 СК України спосіб виконання цього обов`язку. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що 22 квітня 2001 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-1001 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 березня 2001 року і до повноліття сина [PERSON] . На підставі вказаного виконавчого листа, Оболонським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 43675372. Відповідно до розрахунку від 18 січня 2019 року за № 43675372/14, наданого старшим державним виконавцем вказаного відділу Яровим О.В. заборгованість зі сплати аліментів складає 19 276,92 грн., а тому згідно розрахунку позивача неустойка за період з квітня 2014 року по 25 серпня 2017 року складає 5 970,79 грн. Також, судом встановлено, що 29 травня 2002 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист № 2-2154 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з січня 2014 року і до повноліття [PERSON] . На підставі вказаного виконавчого листа, Оболонським районним відділом Державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві відкрито виконавче провадження № 46602542. Відповідно до розрахунку від 24 січня 2019 року, наданого головним державним виконавцем вказаного відділу Ярмоленко К.Ю. заборгованість зі сплати аліментів складає 97 866,38 грн., а тому згідно розрахунку позивача неустойка за період з січня 2014 року по грудень 2018 року складає 9 035,25 грн. Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 квітня 2011 року у справі № 2-1570/11 задоволено позов [PERSON] та позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] . Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, що передбачено ч. 2 ст. 166 СК України. Згідно ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З роз`яснень, які містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року вбачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. Законом України «Про виконавче провадження» визначено, що розмір заборгованості із сплати аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику. З наведених позивачем розрахунків вбачається, що розмір пені становить менше 100 відсотків заборгованості, правильність якого відповідачем не спростовано та не оспорюється. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При подачі позову позивача було звільнено від сплати судового збору, а тому при ухваленні рішення відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує стягнення судового збору з відповідача в прибуток держави у розмірі 1 536,80 грн.

Outcome: approved