Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

Позивач 14.05.2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що 10.09.2013 року у зв'язку з укладенням ПАТ «Дельта Банк» з [PERSON] Договору банківського вкладу (депозиту) № 10000003685027 кошти в розмірі 18 000,00 грн. були зараховані на депозитний рахунок, проте не були списані з поточного рахунку № [NUMBER]. 18.03.2014 року за Вих. № 05 - 2003122 позивач повідомив відповідача про цей факт у письмовій вимозі. В цій вимозі Банк просив в строк до 01.04.2014 року здійснити повернення коштів, шляхом їх зарахування на поточний рахунок № [NUMBER]. Однак станом на дату подання позову клієнт не виконав вимоги Банку, грошові кошти не повернуті. Таким чином, [PERSON] має заборгованість перед АТ «Дельта Банк» щодо повернення суми в розмірі 18000 грн. 00 коп.. Просить суд стягнути відповідача на користь ПАТ «Дельта Банк» грошові кошти у сумі 18000 грн. 00 коп. Представник позивача, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився, надав заяву з підтриманням позову, просив винести по справі заочне рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату та місце слухання справи повідомлений належним чином. Згідно ст. ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутності відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд дослідивши матеріали справи, вивчивши законодавство, що регулює спірні правовідносини, вважає, що заява задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Згідно позовної заяви, позивач посилається на той факт, що 10.09.2013 року у зв'язку з укладенням ПАТ «Дельта Банк» з [PERSON] Договору банківського вкладу (депозиту) № 10000003685027 кошти в розмірі 18 000,00 грн. були зараховані на депозитний рахунок, проте не були списані з поточного рахунку № [NUMBER]. 18.03.2014 року за Вих. № 05 - 2003122 позивач повідомив відповідача про цей факт у письмовій вимозі. В цій вимозі Банк просив в строк до 01.04.2014 року здійснити повернення коштів, шляхом їх зарахування на поточний рахунок № [NUMBER]. Однак станом на дату подання позову клієнт не виконав вимоги Банку, грошові кошти не повернуті. Таким чином, [PERSON] має заборгованість перед АТ «Дельта Банк» щодо повернення суми в розмірі 18000 грн. 00 коп. В підтвердження факту зарахування на депозитний рахунок відповідача суми у розмірі 18 000 грн. 00 коп. позивачем надано виписка по рахунку частого клієнта (а.с. 4), з якого вбачається, в період з 10.09.2013 року по 11.09.2013 року було здійснено безготівкове поповнення з власного рахунку в межах банку через систему Інтернет-банк на вищевказану суму. Ухвалою від 04.06.2015 року суд визнав явку представника відповідача в судове засідання обов'язковою, крім того, витребувано договір банківського вкладу № 10000003685027 між ПАТ «Дельта Банк» з [PERSON], а також виписку з рахунку [PERSON] за даним договором з вказівкою дат та сум списання чи то нарахування коштів. Дану ухвалу отримано відповідачем 15.06.2015 року та повторно 03.07.2015 року, натомість представник позивача в судове засідання не з'явився та витребуванні документи не надав. Крім того, суд звертає увагу, що з наданого позивачем розрахунку не зрозуміло здійснювалося чи ні зняття спірної суми відповідачем [PERSON], крім того, з даного розрахунку видно, що відповідач починаючи з 10.09.2013 року по 24.04.2014 року здійснював поповнення та зняття з рахунку за угодою № 10000003685027 коштів у великих розмірах, що в свою чергу викликає у суду розумний сумнів, щодо не списання позивачем спірної суми з депозитного рахунку відповідача. У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до положень ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно зі ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому кожна зі сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Слід також зазначити, що відповідно до п. 35.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежний отримувач зобов'язаний протягом трьох робочих днів від дати надходження повідомлення банку-порушника про здійснення помилкового переказу ініціювати переказ еквівалентної суми коштів банку-порушнику, за умови отримання повідомлення цього банку про здійснення помилкового переказу. Натомість, суду не наданого жодного доказу в підтвердження факту отримання [PERSON] повідомлення ПАТ «Дельта банк» № 05-2003122 від 18.03.2014 року (а.с. 3), про здійснення помилкового переказу. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позивачем не надано жодних допустимих та переконливих доказів щодо заявлених позовних вимог, в зв'язку чим, слід відмовити в задоволені позову у повному обсязі.

Outcome: dismissed