Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі належно уповноваженого представника - адвоката Медвідь\~Л.М. (ордер серія ЛВ № 117861 від 23.08.2018 року) 27.08.2018 року звернулася у суд із позовною заявою до відповідачів - [PERSON] та [PERSON], в якій просить визнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 01.08.2018 року, укладений між відповідачами [PERSON] та [PERSON], від імені якого діяв представник [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюком\~О.І. та зареєстрованого у реєстрі за № 1040. Також просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний № 42333505 від 01.08.2018 року, прийняте державним реєстратором - приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюком О.І., про державну реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на об'єкт нерухомого майна - Ѕ частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS], реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]. Одночасно із позовом, належно уповноваженим представником позивача [PERSON] - адвокатом Медвідь Л.М. 27.08.2018 року подано суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт на Ѕ частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд, житловою площею 20,1 кв. м., загальною площею 62,6 кв. м., позначеного у технічному паспорті літерою А-1, розташованого у [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]), а також просила заборонити відповідачу [PERSON] вчиняти дії з реконструкції зазначеного нерухомого майна. Ухвалою суду від 28.08.2018 року, до вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, у даній справі вжито заходів забезпечення позову у спосіб накладення арешту на Ѕ частину житлового будинку житловою площею 20,1 кв. м., загальною площею 62,6 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1), з відповідною частиною господарських будівель та споруд (веранда «а», сходи «а1»), розташованого у [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]), котрий належить відповідачу у справі - [PERSON], а також у спосіб заборони [PERSON] вчиняти будь-які дії, пов'язані з реконструкцією Ѕ частини житлового будинку житловою площею 20,1 кв. м., загальною площею 62,6 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою А-1), з відповідною частиною господарських будівель та споруд (веранда «а», сходи «а1»), розташованого у [ADDRESS] (реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER]). Ухвалою судді від 17.09.2018 року, після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідачів, які не є підприємцями, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання у даній справі від 06.12.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою судового засідання від 31.01.2019 року представнику відповідача [PERSON] - адвокату Кручку В.С. відмовлено у задоволенні поданої ним в інтересах свого довірителя заяви про зупинення провадження у даній справі до вирішення іншої справи, яка розглядається у порядку цивільного судочинства. Позов, із врахуванням додаткових пояснень представника позивача у справі, обґрунтовано тим, що оспорюваний правочин було укладено відповідачами у період чинності ухвали Сколівського районного суду Львівської області, постановленої у цивільній справі № 453/283/16-ц, провадження № 2-з/453/10/16, за позовом [PERSON], [PERSON] до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, котрою вжито заходів забезпечення вказаного позову у спосіб заборони [PERSON] вчиняти дії по відчуженню та реконструкції житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], до розгляду справи по суті. Позивач зазначає, що 12.01.2018 року у вказаній вище цивільній справі ухвалено рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, котре, після його оскарження в апеляційному порядку та залишенням без змін, 05.06.2018 року набрало законної сили. Разом з тим, позивач наголошує, що при ухваленні судом такого рішення, ним одночасно не було вирішено питання про скасування заходів забезпечення позову, у зв'язку з чим такі продовжували діяти, чого відповідач [PERSON] не міг не знати. Також позивач наголошує на тому, що вищевказані заходи забезпечення позову були скасовані Сколівським районним судом Львівської області лише 10.09.2018 року, за заявою представника [PERSON] - адвоката Кручка В.С., поданої в інтересах свого довірителя, у спосіб ухвалення додаткового рішення у цивільній справі, котре, після його оскарження в апеляційному порядку та залишенням без змін, 22.01.2019 року набрало законної сили. Крім того, 18.06.2018 року до Сколівського районного суду Львівської області [PERSON] в особі її уповноваженого представника - адвоката Вуйцік О.Б. було подано позов до [PERSON] та [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у котрій судом було відкрито провадження, а судовий розгляд триває до цього часу. Про наявність вищезазначених судової заборони та судового спору відповідач [PERSON] при зверненні до приватного нотаріуса для посвідчення укладеного між ним та відповідачем [PERSON] оспорюваного правочину не повідомив, натомість у його розділі 3 «Обтяження нерухомого майна (права третіх осіб)» засвідчив відсутність таких заборон та спору, як і ту обставину, що будь-яких прав та інтересів інших осіб, котрі претендують на об'єкт нерухомого майна і котрий є предметом договору купівлі-продажу, не порушено і таких осіб не існує. З цього приводу позивачем зазначено, що вона та її рідна сестра [PERSON] були та є тими особами, які заявили про свої права на об'єкт нерухомого майна, котрий є предметом договору купівлі-продажу, так як такий входив у спадкову масу після смерті їх покійного батька [PERSON], а вони є спадкоємцями першої черги усіх прав та обов'язків останнього за законом. При цьому, відповідач [PERSON] є спадкоємцем лише п'ятої черги за законом після смерті [PERSON], який, на переконання позивача, прийняв спадщину у протиправний спосіб, увівши в оману державного нотаріуса про відсутність спадкоємців попередніх черг після смерті [PERSON]. На даний час позивач доводить своє право на прийняття спадщини у судовому порядку, як і відкрито касаційне провадження за поданою нею касаційною скаргою на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 12.01.2018 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2018 року у цивільній справі № 453/283/16-ц, провадження № 2-з/453/10/16, за позовом [PERSON], [PERSON] до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом. Разом з тим, відповідач [PERSON], усвідомлюючи про можливість захисту судом права позивача на спадщину, вчинив поспішно відчуження частини нерухомого майна, котре входило у спадкову масу, що, на переконання позивача, також свідчить про його протиправний умисел. Таким чином, позивач стверджує, що оскільки оспорюваний правочин укладений відповідачами у період судової заборони, а, відтак, його зміст суперечить вимогам чинного ЦК України, то такий, з урахуванням приписів ст. ст. 203, 215 ЦК України, повинен бути визнаний недійсним. При цьому, оскільки саме на підставі такого правочину приватним нотаріусом прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 42333505 від 01.08.2018 року за новим власником - відповідачем [PERSON] на об'єкт нерухомого майна - Ѕ частину житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] то таке рішення, у випадку визнання правочину недійсним, підлягає скасуванню, а відповідна позовна вимога є похідною. Відтак, позивач за захистом свого порушеного права та інтересу змушена була звернутися до суду із даним позовом. Належно уповноважений представник позивача - адвокат Медвідь Л.М. у підготовчому провадженні та у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, надала пояснення, аналогічні наведеним у позові та відповіді на відзив вх. № 5188 від 25.10.2018 року. Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] у підготовче засідання та у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з'явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи чи про проведення такого розгляду без її участі не подала. Третя особа також у запропоновані судом строки та порядку не подала письмових пояснень на позовну заяву. Належно уповноважений представник відповідача [PERSON] - адвокат Кручок В.С. у підготовчому провадженні та у судовому засіданні щодо розгляду справи по суті проти позову заперечив у повному обсязі з підстав, наведених його довірителем у відзиві на позовну заяву вх. № 4570 від 27.09.2018 року. Зокрема відповідачем визнається та обставина, що дійсно ухвалою Сколівського районного суду Львівської області, постановленої у цивільній справі № 453/283/16-ц, провадження № 2-з/453/10/16, за позовом [PERSON], [PERSON] до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, було вжито заходів забезпечення вказаного позову у спосіб заборони йому вчиняти дії по відчуженню та реконструкції житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], однак така заборона діяла до розгляду справи по суті. Відтак, відповідач [PERSON] вважає, що судом самостійно визначено строк, на який поширюється дія вищевказаної ухвали, а саме - до розгляду справи по суті, який, на його переконання, завершився після з'ясування судом обставин справи, а у найпізнішому випадку - при ухваленні 12.01.2018 року рішення за результатами розгляду справи по суті, котре набрало законної сили 06.06.2018 року. Відтак, при укладенні оспорюваного правочину він не вважав за необхідне повідомляти про наявність судової заборони, так як вважав її такою, що припинила свою дію станом на дату укладення такого правочину. Відповідач [PERSON] у підготовче засідання та у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи про проведення такого розгляду без його участі не подав. Відповідач [PERSON] також у запропоновані судом строки та порядку не подав відзиву на позовну заяву. Третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Сколівського районного нотаріального округу Батлюк О.І. у підготовчому засіданні проти позову заперечив повністю з підстав необізнаності на час посвідчення оспорюваного правочину про обставини існування судової заборони та наявності судового спору відповідача [PERSON] з позивачем [PERSON], як спадкоємцем першої черги майна покійного [PERSON], про право на прийняття спадщини після смерті якого вона доводить. Зазначає, що відповідної заборони у державному реєстрі не було, а, відтак, у нього не було підстав для відмови відповідачам у вчиненні нотаріальної дії. У судове засідання щодо розгляду справи по суті приватний нотаріус не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи чи про проведення такого розгляду без його участі не подав, як і у запропоновані судом строки та порядку не подав письмових пояснень на позовну заяву. Разом з тим, приватним нотаріусом надано суду у належно засвідченій копії нотаріальну справу, яка була заведена у зв'язку із посвідченням 01.08.2018 року договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, зареєстрованого у реєстрі за № 1040. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх учасників справи, давши у подальшому належу оцінку письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення права та законного інтересу позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, у провадженні Сколівського районного суду Львівської області перебувала цивільна справа № 453/283/16-ц, провадження № 2/453/17/18, за позовом [PERSON], [PERSON] до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, [PERSON], з участю третіх осіб - Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області, [PERSON], про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом і зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення від права на спадкування, у котрій 12.01.2018 року ухвалено рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів, яке 05.06.2018 року, після перегляду його в апеляційному порядку, набрало законної сили. У вказаній цивільній справі судом 20.04.2016 року (провадження № 2-а/453/10/16) постановлено ухвалу, котрою вжито заходів забезпечення вказаного позову у спосіб заборони відповідачу [PERSON] вчиняти дії по відчуженню та реконструкції житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], до розгляду справи по суті. Зазначена ухвала суду була виконана 15.02.2017 року, про що свідчать наявні у справі належно засвідчені копії акта державного виконавця та постанови про закінчення виконавчого провадження № 51019808 від 21.02.2017 року. Як було встановлено судом у цивільній справі № 453/283/16-ц, провадження № 2/453/17/18, зазначений житловий будинок відповідач [PERSON], поряд з іншим нерухомим майном, успадкував після смерті свого дядька [PERSON], який помер [INFO], - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.12.2015 року, посвідченого державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюком В.І. та зареєстрованого у реєстрі за № 738, спадкова справа № 181/2015 рік. Встановлено й те, що позивач [PERSON] є рідною дочкою покійного [PERSON] та має намір прийняти спадщину, у передбаченому законому порядку не відмовилася від неї, однак пропустила шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини у нотаріальну контору. Із змісту ухваленого Сколівським районним судом Львівської області 12.01.2018 року рішення та винесення 05.06.2018 року Апеляційним судом Львівської області постанови про залишення такого рішення без змін вбачається, що чи не єдиною підставою, котра послужила для відмови [PERSON] та [PERSON] у пред'явленому ними первісному позові, є пропуск встановленого законом строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] та не звернення ними до суду з позовом про визначення їм додаткового строку для подання такої заяви. Як встановлено судом у даній справі, позивач [PERSON], в особі уповноваженого представника, після ознайомлення із змістом постанови Апеляційного суду Львівської області від 05.06.2018 року, вже 18.06.2018 року звернулася до Сколівського районного суду Львівської області із позовом про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON], у котрому в якості одного з відповідачів залучила [PERSON] як особу, який прийняв спадщину та не надав письмову згоду для подання нею заяви про прийняття спадщини. Крім того, при ухваленні Сколівським районним судом Львівської області 12.01.2018 року рішення у вищевказаній цивільній справі, не було зазначено про скасування заходів забезпечення позову, вжитих на підставі ухвали у цій справі від 20.04.2016 року, у зв'язку з чим у цій-же справі судом 10.09.2018 року, за заявою уповноваженого представника [PERSON] - адвоката Кручка В.С. ухвалено додаткове рішення, котрим такі заходи забезпечення позову були скасовані. Додаткове рішення Сколівського районного суду Львівської області від 10.09.2018 року набрало законної сили 22.01.2019 року, після його апеляційного перегляду та залишення без змін. В силу ч. ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням суду. Як уже йщлося вище, Сколівський районний суд Львівської області при ухваленні 12.01.2018 року рішення у цивільній справі № 453/283/16-ц, провадження № 2/453/17/18, щодо повної відмови [PERSON] у задоволенні первісного позову, не зазначив у ньому про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у цій справі, у зв'язку з чим суд погоджується з твердженнями представника позивача у даній справі про те, що у такому випадку положення ч. 10 ст. 158 ЦПК України не застосовуються, а вжиті заходи зберігали свою дію після набрання згаданим рішенням законної сили. У контексті наведеної процесуальної норми права суд переконаний, що вжиті на підставі ухвали Сколівського районного суду Львівської області від 20.04.2016 року у цивільній справі № 453/283/16-ц, провадження № 2-з/453/10/16, заходи забезпечення позову продовжували діяти до 22.01.2019 року, тобто до дати набрання законної сили додатковим рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 10.09.2018 року у цій справі, у котрому, власне, суд зазначив про скасування таких заходів забезпечення позову. Наведе вище повністю спростовує твердження відповідача [PERSON] у поданому ним відзиві на позовну заяву про те, що вжиті заходи забезпечення позову у цивільній справі № 453/283/16-ц, провадження № 2/453/17/18, припинили свою дію у зв'язку із розглядом справи по суті, оскільки чинний ЦПК України чітко врегульовує термін дії вжитих судом заходів забезпечення позову у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позовних вимог, що робить такі твердження відповідача нічим іншим як власним трактуванням норм процесуального права, без будь-якого правового обґрунтування. Таким чином, судом беззаперечно встановлено існування у період з 20.04.2016 року по 22.01.2019 року судової заборони у виді вжитих на підставі відповідної ухвали заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу [PERSON] вчиняти дії по відчуженню та реконструкції житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], а також існування у період з 18.06.2018 року по дату ухвалення судом рішення у даній справі судового спору щодо надання позивачу [PERSON] додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON], після смерті якого відповідач [PERSON] успадкував зазначений вище житловий будинок. Про такі обставини, як і про захист позивачем [PERSON] своїх цивільних прав та намір вступити у спадщину, відповідачу [PERSON] було добре відомо. Незважаючи на такий стан речей, відповідач [PERSON] 01.08.2018 року вжив невідкладних заходів для відчуження Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у спосіб укладення з відповідачем [PERSON] відповідного договору купівлі-продажу, котрий був посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюком О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 1040. При цьому, відповідач [PERSON] як продавець свідчив, що така частина об'єкта нерухомого майна під забороною не перебуває, щодо неї відсутні судові спори, а також внаслідок її продажу не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб (п. п. 3.1. договору, розділ 3 «Обтяження нерухомого майна (права третіх осіб)». При цьому, з наявної у справі належно засвідченої копії нотаріальної справи, яка була заведена у зв'язку із посвідченням 01.08.2018 року договору купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, зареєстрованого у реєстрі за № 1040, вбачається, що нотаріусом у встановленому законом порядку перевірялась інформація щодо отримання відомостей про заборону відчуження зазначеного майна, а відповідна інформація у державних реєстрах була відсутня, з огляду на що, після вчинення нотаріальної дії, пов'язаної із посвідченням оспорюваного правочину, приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюком О.І. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 423333505 від 01.08.2018 року, згідно якого внесено відомості про право власності на згадану частину об'єкта нерухомого майна за відповідачем [PERSON]. За приписами ч. 1 ст. 203 та ч. 1 ст. 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину у момент його вчинення цих вимог чинності правочину є підставою недійсності відповідного правочину. Відповідно до ч. 4 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правові наслідки недійсності правочину встановлені статтею 216 ЦК України. Так, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Аналіз наведених вище правових норм дає підстави стверджувати, що правомоспорювати правочин і вимагати проведення реституції ЦК України наділяє не лише сторону (сторони) правочину, але й інших, третіх осіб, що не є сторонами правочину (заінтересовані особи). Відтак, враховуючи також правила ст. ст. 15, 16 ЦК України, котрі регламентують право на захист цивільних прав та інтересів, а також встановлюють способи захисту таких прав та інтересів судом, у поєднанні з положеннями ст. ст. 2-5, 18, 265 ЦПК України, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов'язковий елемент конкретного суб'єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб'єктивного права та виражатися у тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб. Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України), спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину. Власний інтерес заінтересованої особи полягає у тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у своїй постанові у справі № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, від котрої не відійшов і Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, приймаючи постанову у справі № 489/7535/15-ц від 01.02.2018 року. Крім того, суд вважає за необхідне звернути увагу на таке. Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов'язковості судових рішень, який із огляду на положення ст. ст. 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся, або має намір звернутися до суду. Таким чином, забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації у майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. ст. 156, 158 ЦПК України). З огляду на вказане, суд вважає, що, незважаючи на відсутність реєстрації встановлених в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 20.04.2016 року у цивільній справі № 453/283/16-ц, провадження № 2-з/453/10/16, про забезпечення позову обмежень у виді заборони відповідачу [PERSON] вчиняти дії по відчуженню та реконструкції житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], у відповідному державному реєстрі, така ухвала суду про забезпечення позову має юридичну силу з моменту її постановлення і не свідчить про відсутність накладених нею обмежень, якщо про встановлену судом заборону відчужувати майно відповідачу достеменно відомо. Як встановлено судом і стверджується матеріалами справи, відповідачу [PERSON] було добре відомо про наявність вищезазначеної судової заборони, про котру він умисне не повідомив приватного нотаріуса при посвідченні ним оспорюваного правочину і прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за новим співвласником - відповідачем [PERSON], хоча відповідач [PERSON] був наділений відповідним обов'язком щодо надання достовірної інформації з приводу майна, котре ним відчужується, що, у свою чергу, при встановленні судом також відсутності згаданої інформації у відповідному державному реєстрі, повністю виключає відповідальність приватного нотаріуса за вчинення зазначеної нотаріальної дії. За таких встановлених судом перелічених вище усіх обставин справи, позовні вимоги підлягають до задоволення повністю, зокрема слідвизнати недійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, укладений 01.08.2018 року між відповідачами [PERSON] та [PERSON], від імені якого діяв представник [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області Батлюком\~О.І. та зареєстрований у реєстрі за № 1040, а прийняте ним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 42333505 від 01.08.2018 року про державну реєстрацію за відповідачем [PERSON] права власності на зазначений об'єкт нерухомого майна, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: [NUMBER], - скасувати, оскільки відповідна вимога про це є похідною від вимоги про визнання правочину недійсним і саме таке рішення послужило підставою проведення державної реєстрації прав на майно за відповідачем [PERSON]. Судові витрати у справі у виді судового збору, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України, слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, оскільки позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, звільнено від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», так як вона є законним представником дитини з інвалідністю.

Outcome: approved