Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в порядку позовного провадження звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про встановлення факту непроживання спадкоємця разом зі спадкодавцем на час його смерті. В обґрунтування вимог вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , з який вони разом мешкали за адресою: в [ADDRESS] до дня його смерті. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі і на вказаний житловий будинок, який належав померлому на праві власності на підставі договору міни, посвідченого 14.06.1995 року нотаріусом Димитровської держнотконтори. Прийнявши спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час її відкриття, вона звернулася до нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на все майно, що залишилося після смерті чоловіка. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на все спадкове майно їй нотаріусом було відмовлено, так як їх спільна з чоловіком донька - відповідачка [PERSON] , [INFO] , яка значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , де вони жили разом з чоловіком, також вважається такою, що прийняла спадщину. Зазначаючи на тому, що відповідачка, хоча і зареєстрована за їх з чоловіком адресою, тим не менш з липня 2014 року і по теперішній час в м.Мирноград не проживає, а разом зі своєю сім`єю мешкає в м.Маріуполь Донецької області і не може вважатись такою, що прийняла спадщину після смерті батька і з огляду на зазначені обставини просить суд встановити факт її непроживання з липня 2014 року і до теперішнього часу за адресою: [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилася, надавши повноваження на представництво інтересів своєму представнику, який в судовому засіданні її вимоги повністю підтримав і просив позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання також не з`явилася, надала суду заяву, направлену на адресу суду поштовим зв`язком з м.Маріуполь, про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги визнає, підтверджуючи, що за місцем відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , де значиться зареєстрованою, вона не проживає з 2014року. З`ясувавши обставини та дослідивши докази у справі, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з такого. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , з 30.12.1983 року перебувала в шлюбі з [PERSON] , [INFO] , по день його смерті - [INFO] (а.с.8,9). Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] (а.с.16,17). Згідно договору міни, посвідченого 14.06.1995 року в.о. держнотаріуса м.Димитрова за реєстровим №456, [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS] . Право власності на будинок зареєстровано за [PERSON] в Мирноградському бюро технічної інвентаризації 27.06.1995 року за №1920 (стор.242) (а.с.11,12). Згідно довідки Відділу ведення Реєстру територіальної громади № 5523 від 10.06.2020 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дружина [PERSON] , 1963 року народження, їх донька [PERSON] , 1984 року народження, а також її чоловік [PERSON] , 1977 року народження (а.с.19). Згідно акту від 09.06.2020 року, складеного Координаційним комітетом органів самоорганізації населення міста Мирноград, відповідачка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з момента реєстрації - 05.09.2014 року і по теперішній час не проживає (а.с.18). Згідно акту житлово-будівельного кооперативу «Орджонікідзевський-136» м.Маріуполя відповідачка з липня 2014року по теперішній час проживає в [ADDRESS] . Факт непроживання відповідачки за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] знайшов своє підтвердження і в показах свідків [PERSON] та [PERSON] , які суду пояснили, що донька подружжя [PERSON] [PERSON] до початку бойових дій на Донбасі проживала в м.Донецьку, а в липні 2014 року переїхала в м.Маріуполь, де і дотепер живе разом з чоловіком і двома дітьми. На момент смерті батька вона також в м.Мирноград не проживала. Відповідно до постанови державного нотаріуса Мирноградської державної нотаріальної контори від 09.06.2020 року, куди позивачка [PERSON] звернулася за отриманням свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка, у видачі свідоцтва на спадщину на все майно їй було відмовлено через відсутність підтвердження факту непроживання доньки [PERSON] з батьком на час його смерті ( а.с.10). Згідно інформації, отриманої судом з Мирноградської державної нотаріальної контори, підтвердженої Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру №61228341 від 07.08.2020 року, на майно, яке залишилось після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , [INFO] відкрита спадкова справа №4/2020 за заявою №7 про прийняття спадщини від імені дружини померлого [PERSON] . Інших заяв подано не було. Заповіти від імені [PERSON] згідно даних Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №61228315 від 07.08.2020 року не посвідчувалися. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом, тобто факт постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини у правових наслідках прирівнюється до її прийняття. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав разом із спадкодавцем, для прийняття спадщини має подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Положеннями ч.ч.1, 6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з вимогами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Таким чином, аналіз наведених норм закону дозволяє дійти висновку про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем на день його смерті. Оскільки доводи позивача щодо непроживання відповідачки за місцем реєстрації понад шість років знайшли своє достатнє підтвердження в ході судового розгляду сукупністю досліджених доказів і показами свідків, суд вважає за необхідне вимоги позивача задовольнити.

Outcome: approved