Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 березня 2021 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Селидіввугілля» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі з 12.07.2010 року по 21.11.2019 року, був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я, що підтверджується трудовою книжкою. 07.11.2016 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, а саме, перебуваючи на лісному складі, під час розбурювання майданчика, спец майданчик різко опустився і ІІІ палець лівої руки був притиснутий між буфером майданчика і бар`єром обмежувачем, внаслідок чого йому був встановлений діагноз: неповна травматична ампутація нігтьової фаланги ІІІ пальця лівої кісті. За даним нещасним випадком був складений Акт розслідування нещасного випадку від 09.11.2016 року за формою Н-5 та Акт № 25 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 09.11.2016 року за формою Н-1. Він був вперше оглянутий на МСЕК за трудовим каліцтвом, де йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності на один, після переогляду втрата професійної працездатності встановлено безстроково у тому ж розмірі 15%, інвалідом не визнавався. Крім того, за час роботи на підприємстві він отримав професійні захворювання. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.12.2019 року було встановлено наявність професійних захворювань: коніотуберкульоз: пневмоконіоз А, ЗЗТБ легень у вигляді щільних вогнищ з елементами звапненя, рубці, ЛН І-ІІ ст. (один-два) за змішаним типом; хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. (початкова) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійні, вперше встановлені клінікою професійних захворювань ДУ «ІМП імені Ю.І.Кундієва НАМП». Згідно довідці МСЕК від 18.12.2019 року він був вперше оглянутий за професійними захворюваннями (повторно за трудовим каліцтвом 07.11.2016 року), йому було встановлено первинно за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 18.12.2019 року безстроково: 30% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 15% коніотуберкульоз, 5% приглухуватість, повторно 15% трудове каліцтво 07.11.2016 року. Він тривалий час вимушений був лікуватися як амбулаторно, так і стаціонарно, що підтверджується виписками з медичної карти. Лікування за наслідками виробничої травми та професійного захворювання продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Вважає, що внаслідок професійного захворювання була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Його заробітна плата була основним засобом для існування, зараз він позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов`язки, може розраховувати лише на щомісячні виплати втраченого заробітку, що додає йому багато неприємних відчуттів. Він зобов`язаний піклуватись про свою родину, але стан здоров`я, фізичний стан, необхідність постійного лікування обмежують його можливості, бо під час загострення хвороб він сам потребує піклування з боку своїх близьких. Його мати [PERSON] , 1937 року народження, є людиною похилого віку, через вік та стан здоров`я вона потребує від нього уваги та підтримки, які він не може їй дати, оскільки сам обмежений у фізичних навантаженнях. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 90000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходить з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання професійних захворювань, а також незворотності значного погіршення стану здоров`я. 15 березня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 16 березня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. 30\~березня 2021\~року представник\~відповідача Державного\~підприємства «Селидіввугілля» надав суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивачем не надано до суду жодних доказів спричинення йому моральних страждань, порушення його нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми або інших негативних наслідків. Крім того, у позовній заяві позивачем не наведено розрахунку розміру моральної шкоди, яку він просить стягнути, не зазначено з яких міркувань та підстав він виходив при визначенні суми 90000,00 грн. Позивач, укладаючи трудовий договір з відповідачем був повідомлений та ознайомлений під розпис про його права і обов`язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати небезпечних і шкідливих виробничих факторів, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. При цьому позивач свідомо приймав запропоновані умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я і його наслідки, та при цьому за період праці на підприємстві від позивача не надходило жодних скарг щодо погіршення стану здоров`я внаслідок умов праці. Під час проходження медичних оглядів він був визнаний придатним до праці у підземних умовах. З огляду на те, що позивач допустив порушення з норм охорони праці, що призвело до його травмування 07.11.2016 року, відповідач вважає, що відповідальність за отримані позивачем травми лежить безпосередньо на ньому. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «Селидіввугілля» з 12.07.2010 року по 21.11.2019 року, був звільнений на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров`я, що підтверджується трудовою книжкою (а.с. 7-13). 07.11.2016 року з позивачем під час виконання трудових обов`язків стався нещасний випадок на виробництві, а саме, перебуваючи на лісному складі, під час розбурювання майданчика, спец майданчик різко опустився і ІІІ палець лівої руки був притиснутий між буфером майданчика і бар`єром обмежувачем, внаслідок чого позивачу був встановлений діагноз: неповна травматична ампутація нігтьової фаланги ІІІ пальця лівої кісті. За даним нещасним випадком був складений Акт розслідування нещасного випадку від 09.11.2016 року за формою Н-5 та Акт № 25 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом від 09.11.2016 року за формою Н-1, згідно яким було встановлено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, крім самого позивача [PERSON] були також виконуючий обов`язки начальника дільниця ПР-3, виконуючий обов`язки заступника механіка дільниці ПР-3 та прохідник дільниці ПР-3 (а.с. 14-19). Позивач був вперше оглянутий на МСЕК за трудовим каліцтвом, де йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності на один, після переогляду втрата професійної працездатності встановлено безстроково у тому ж розмірі 15%, інвалідом не визнавався. Крім того, за час роботи на підприємстві позивач отримав професійні захворювання. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 10.12.2019 року було встановлено наявність професійних захворювань: коніотуберкульоз: пневмоконіоз А, ЗЗТБ легень у вигляді щільних вогнищ з елементами звапненя, рубці, ЛН І-ІІ ст. (один-два) за змішаним типом; хронічна попереково-крижова радикулопатія L5S1 праворуч в стадії неповної ремісії з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами; хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість І ст. (початкова) зниження слуху за класифікацією [PERSON] та [PERSON] захворювання професійні, вперше встановлені клінікою професійних захворювань ДУ «ІМП імені Ю.І.Кундієва НАМП» (а.с. 20-24). Згідно довідці МСЕК від 18.12.2019 року позивач був первинно-повторно оглянутий за професійними захворюваннями (повторно за трудовим каліцтвом 07.11.2016 року), йому було встановлено за сукупністю 65% втрати професійної працездатності, з 18.12.2019 року безстроково: 30% хронічна попереково-крижова радикулопатія, 15% коніотуберкульоз, 5% приглухуватість, повторно 15% трудове каліцтво 07.11.2016 року, він визнаний інвалідом третьої групи (а.с. 25-26). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування та професійних захворювань позивача. Висновком МСЕК позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності, він визнаний інвалідом 3 групи безстроково (а.с. 25-26). В зв`язку цим 15.03.2021 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з травмою на виробництві та професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Позивач тривалий час перебував на лікуванні, лікування за наслідками трудового каліцтва та професійного захворювання він продовжує і зараз. Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Позивачу внаслідок професійних захворювань була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з трудовим каліцтвом та професійними захворюваннями згідно висновку МСЕК втрачена на 65 %, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Також суд враховує, що мати позивача [PERSON] , 1937 року народження, є людиною похилого віку, через вік та стан здоров`я вона потребує від нього уваги та підтримки, які позивач не може їй надати, оскільки сам обмежений у фізичних навантаженнях (а.с. 30). Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 46000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial