Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач 12.09.2019 звернулась до суду з позовом до [PERSON] ,\~третя особа\~ Департамент\~служб у\~справах дітей\~Харківської міської\~радипро визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з нею; та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з вересня 2019, до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 2011 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, та в них [INFO] народився син [PERSON] , батьками якого вказані: [PERSON] , [PERSON] . 28.03.2014 шлюбні стосунки між нею та відповідачем зареєстровані офіційно. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 у справі № 643/11187/16-ц шлюб між нею та відповідачем розірвано. За взаємною згодою спільний син [PERSON] залишився проживати разом з нею, проти чого відповідач не заперечував, бажання забрати сина до себе не виявляв, перешкоди у спілкуванні з сином відповідачу не чинилися. Замість цього, відповідач після спільного відпочинку разом з сином та своєю новою сім`єю на морі, забрав сина до себе, відмовившись його віддавати та перешкоджав їй спілкуватися з сином. Забрати сина вона мала можливість лише за допомогою поліції, та від сина дізналась, що відповідач спочатку відвіз його в м. Умань, а потім в якесь село, де вони проживали з новою дружиною відповідача та її сином від попереднього шлюбу. Позивач зазначає, що проживання сина разом з нею відповідатиме найкращому забезпеченню інтересів дитини, оскільки в них налагоджений побут, тут є його рдичі і друзі, в м. Харкові проходить все його дитинство та він відвідував школу. Після розлучення син залишився проживати разом з нею, відповідач проти цього не заперечував, відвідував сина, однак робив це періодично та несистематично, справами сина та його здоров`ям не цікавився. [PERSON] аліменти на утримання сина спочатку сплачував добровільно, але з листопада 2018 припинив надавати матеріальну допомогу. Відповідач не має власного житла, а тому належних стабільних соціально-побутових умов забезпечити сину не може. Спілкуватися з сином відповідачу позивач не забороняє. Щодо розміру аліментів позивач зазначає, що відповідач працевлаштований, інших дітей в нього немає. Ухвалою суду від 26.09.2019 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с.23-24). Ухвалою суду від 28.01.2020 за клопотанням представника позивача зобов`язано Головне управління Державної податкової служби у Харківській області надати до суду відомості про реєстраційний номер облікової картки платника податків та інформацію про доходи за період з 01.01.2019 по теперішній час [PERSON] , [INFO] (а.с.58-59). У встановлений судом строк стороною відповідача відзиву на позовну заяву не надано, із зустрічним позовом відповідач до суду не звернувся. Частиною восьмою статті 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України. Позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, зазначивши, що справа перебуває в провадженні суду з вересня 2019 року, та протягом цього часу відповідач жодного разу до суду не з`явився, стороною відповідача не надано будь-яких доказів для обґрунтування позиції відповідача, заперечень на позов відповідач не надав, просила ухвалити рішення по справі на підставі наявних в ній доказів, розглянути справу без участі відповідача та його представника через відсутність доказів поважності їх неявки в судове засідання, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала, про що зазначила у письмовій заяві. Третя особа Департамент служб у справах дітей ХМР просила розглядати справу за відсутністю її представника, про що зазначила у письмовому клопотанні (а.с.124). Представництво інтересів відповідача в суді здійснює адвокат Василенко В.О. на підставі ордеру та доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги (а.с.132-134). Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку судового засідання на електронну адресу суду від представника відповідача адвоката Василенко В.О. подане клопотання про відкладення судового засідання через його неможливість прийняти участь у розгляді справи в зв`язку з особистими обставинами. За приписами\~ст.\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 223 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи термін перебування справи в провадженні суду, неодноразові відкладення судових засідань, категорію справи, предметом якої є, зокрема, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та його представника, на підставі наявних у справі доказів. \~Зі згоди\~ позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно положень ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та підтверджується письмовими доказами, що сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 02.12.2016 у справі № 643/11187/16-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с.8). Відповідно до ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини. Відповідно до положень ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Сторони проживають окремо та не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення місця проживання їх спільної дитини - [PERSON] , [INFO] . На час звернення позивача до суду дитині [PERSON] , [INFO] виповнилось 7 років, та на час ухвалення судового рішення 8 років. Відповідно до положень ч. ч. 1,2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої\~статті 161 СК України\~свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов`язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Тому в силу вимог статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року при визначенні місця проживання дитини першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Такий правовий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 61-327цс18. Як вбачається з копії медичної карти дитини, остання заведена на [PERSON] , [INFO] , місцем його проживання визначено: [ADDRESS] , яким є місце реєстрація позивача [PERSON] (а.с.11-12,17). Відповідно до наданої характеристики Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів Харківської міської ради Харківської області, [PERSON] навчається у школі з першого класу. Мати приділяє належну увагу вихованню сина, відвідує батьківські збори, цікавиться шкільними успіхами сина, приймає участь в загальношкільних та класних заходах тощо (а.с.56). За відомостями з ЦБД ДРФО України про реєстраційні дані, джерела та суми доходів, [PERSON] (податковий номер [NUMBER] ) в період з 01.01.2019 по 30.09.2019 отримував доходи у 1-му кварталі 2019 з військової частини [NUMBER] 510,96 грн., та 91,97 грн. сума грошового забезпечення (а.с.69). За відомостями ДПС України ГУ ДПС у Харківській області, [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) зареєстрована з 18.09.2019 як фізична особа підприємець, та здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування. Згідно наданої податкової звітності дохід за період з 01.10.2019 по 31.12.2019 склав 45000,00 грн. (а.с.89,90). Стороною відповідача не надано жодних доказів на підтвердження наявності та розміру доходу відповідача, та про присуджені до стягнення аліментні зобов`язання на утримання інших осіб. Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 5 ст.\~19\~СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку органу опіки та піклування Департаменту служб у справах дітей виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.03.2020 № 214, орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю, [PERSON] . Вказаним висновком встановлено, що місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] не зареєстровано, фактично він проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Дитина відвідує навчальний заклад у місті Харкові. Мати дитини [PERSON] на обіку в КНП «Міський ПНД №3» ХМР не перебуває, на час огляду в КНП «Обласний наркологічний диспансер» захворювань не виявлено (а.с.125-126). Ураховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутність з боку матері перешкод у спілкуванні батька з дитиною та негативного впливу на її виховання і розвиток, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом з матір`ю [PERSON] , що за встановлених судом обставин найбільш відповідає інтересам дитини, та має першочергового значення при вирішенні зазначеного спору. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-ХІІ та набрала законної чинності для України 27 вересня 1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2 )\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів;\~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 -1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 -2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів;\~4) інші обставини, що мають істотне значення. Р озмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. М інімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. М інімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей, що підлягають стягненню з відповідача, суд враховує такі обставини, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька; сторони по справі працездатні, не є інвалідами, суд дійшов до висновку, що для забезпечення гармонійного розвитку неповнолітньої дитини, необхідним буде встановлення розміру аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, у твердій грошовій сумі 2000,00 грн. щомісячно. Згідно положень ч.1 ч.2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору в частині вимоги про стягнення аліментів, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та понесла судові витрати по сплаті судового збору в частині вимоги про визначення місця проживання дитини у розмірі 768 грн. 40 коп. (а.с.1). Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп., та на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн. (з 01.01.2021 прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2270,00 грн.).

Outcome: partial