Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

Позивач 24.05.2019 року звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 10.04.2016 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (надалі Страховик/Позивач) і Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (надалі - Страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 106160 , за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер [NUMBER] (надалі - Застрахований автомобіль). 06.12.2016 року в м. Суми сталася дорожньо-транспортна пригода (надалі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля під управлінням водія [PERSON] та автомобіля ВАЗ 211140, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] (надалі - Відповідач). В результаті дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено застрахований в ПрАТ СК «ПЗУ Україна» автомобіль. Згідно з постановою Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2016 року особою, винною в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого cm. 124 КУпАП, що призвело до настання вищевказаної ДТП, є відповідач. Відповідно до рахунку на оплату №4 від 12.01.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля становить 75 146 грн. 00 коп. Згідно умов договору страхування ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило Страхувальнику суму страхового відшкодування в розмірі 75 146 грн. 00 коп. Виплата страхового відшкодування була здійснена ПрАТ СК «ПЗУ Україна» у відповідності до статті 25 Закону України «Про страхування» на підставі заяви Страхувальника про настання страхового випадку від 06.12.2016 року та страхового акту № UА2016120600029/L30/01 від 20.01.2017 року. Факт зазначеної виплати підтверджується платіжним дорученням № 352 від 23.01.2017 року. Отже, після виплати страхового відшкодування у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до відповідача про відшкодування завданої шкоди в розмірі 75 146 грн. 00 коп. В той же час, цивільно-правова відповідальність Відповідача на момент настання страхової події була забезпечена в Приватному акціонерному товаристві «Просто-страхування» (надалі АТ «Просто-страхування») за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/9339159 (надалі - Поліс). Однак, АТ «Просто-страхування» відмовило у здійсненні страхового відшкодування на підставі п. 37.1.4 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. У зв`язку з тим, що АТ «Просто-страхування» було відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі ст. 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то у ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до Відповідача, як до особи, відповідальної за завдану шкоду. З метою досудового врегулювання спору позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди від 07.02.2019 року, однак вимога залишилася без уваги останнього. Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача завдану майнову шкоду в розмірі 75 146 грн. 00 коп. та витрати на оплату судового збору. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 травня 2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено підготовче засідання на 29 серпня 2019 року, о 09 год. 45 хв. 26 червня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що на обґрунтування своєї правової позиції позивач в позовній заяві цитує п. 56 Постанови Великої палати Верховного Суду, від 04.07.2018 року, у якій визначено, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Як наслідок вищевказаних обставин, що перелічує в своїй заяві позивач, він помилково вважає, що у разі відмови АТ «Просто страхування» здійснити страхове відшкодування за договірними зобов?язаннями, у нього виникає право на стягнення майнової шкоди за деліктним зобов?язанням безпосередньо з відповідача. Така позиція позивача суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового свого обов?язку з відшкодування на користь на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична зміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця, зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди. Адже права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування. Крім того в своїй позовній заяві позивач не наводить доказів того факту, що у АТ «Просто-страхування» не виникло обов?язку здійснення страхової виплати, та не зазначає дуже важливого факту, що позивачем не дотримано вимог, визначених законодавством для реалізації свого права на отримання страхового відшкодування. АТ «Просто-страхування» у рішенні про відмову у виплаті страхового відшкодування зазначає, що відмова у здійсненні відшкодування спричинена пропуском строку звернення із відповідною заявою. Позивач жодним чином не навидить фактів того, що у АТ «Просто-страхування» не виникло обов?язку здійснення страхової виплати у момент настання страхового випадку. Зазначає, що позивач пропустив 30 денний строк на подання заяви про страхове відшкодування, що визначений ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому просить у задоволенні позову відмовити (а.с.72-75). 08 липня 2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача ПАТ СК «ПЗУ Україна» просить вимоги позовної заяви задовольнити (а.с.53-55). 30 липня 2019 року від представника АТ «Просто-страхування» на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що на підставі ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» немає правових підстав для визнання події страхової та проведення страхового відшкодування, а тому в даному випадку спір повинен вирішуватись на загальних підставах відповідно до ст. 1187 ЦК України, але оскільки позивач не скористався своїм правом своєчасного звернення до АТ «Просто-Страхування», позовні вимоги останнього до винної особи є безпідставними та не підлягають задоволенню (а.с.62-63). Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 29 серпня 2019 року закрито підготовче провадження, призначено дану справу до судового розгляду по суті на 29 жовтня 2019 року о 09 год. 00 хв. В судове засідання представник позивача не з`явився, в письмовій заяві просить справу розглядати без його участі, позов підтримує повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.68). Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином про час і місце судового розгляду справи. Від представника відповідача надійшла заява, в якій просить розглянути справу без його участі, просить в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві на позов ( а.с.97). Представник третьої особи ПАТ «Просто-страхування» в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом належним чином про час і місце судового розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 10 квітня 2016 року між Публічним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» і Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів серії AM № 106160 , за яким Страховик застрахував майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з експлуатацією наземного транспортного засобу, а саме: автомобіля Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер [NUMBER] (а.с.6 -19). Відповідно до постанови Зарічного районного суду м. Суми від 21.12.2016 року, справа №591/6637/16-п (провадження№3/591/1836/16), 06.12.2016 року в м. Суми по вул. Сумщини сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля ВАЗ 211140, державний реєстраційний номер [NUMBER] , під управлінням водія [PERSON] та автомобіля Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер [NUMBER] . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. [PERSON] в судовому засіданні вину в скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, визнав (а.с.24). Відповідно до рахунку на оплату №4 від 12.01.2017 року вартість відновлювального ремонту пошкодженого застрахованого автомобіля Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер [NUMBER] становить 75146 грн. 00 коп. (а.с.30) Відповідно до копії платіжного доручення №352 від 23 січня 2017 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатило суму страхового відшкодування ПАТ Райффайзен Банк Аваль згідно рахунку №4 від 12.01.2017 року, договір АМ 106160 від 10.04.2016 року у сумі 75 146 грн. 00 коп. (а.с.33). Виплата була здійснена на підставі страхового акту № UА2016120600029/1230/01 від 20.01.2017 року (а.с.31-32). У зв`язку з вищезазначеним, 12.10.2018 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося до ПАТ «Просто-страхування» з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди №1054/18 на суму 74 146 грн. 00 коп. (а.с.35). 22.10.2018 року ПАТ «Просто-страхування» надало відповідь ПАТ СК «ПЗУ Україна», в якому зазначили, що з урахуванням того, що ДТП за участі забезпеченого у ПАТ СК «ПЗУ Україна» транспортного засобу Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер [NUMBER] , за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № 106160 (1028/559/10) мала місце 06.12.2016 року, а з заявою на виплату страхового відшкодування ПАТ СК «ПЗУ Україна» звернулось лише 12.10.2018 року, тобто після спливу 1 року з моменту настання ДТП, що є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування згідно п. 37.4.1 ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Приватним акціонерним товариством «Просто-страхування» прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування (а.с.38-39). 07.02.2019 року ПАТ СК «ПЗУ Україна» звернулося з вимогою про відшкодування завданої майнової шкоди до відповідача [PERSON] , в якій зазначили, що після виплати страхового відшкодування у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виникло право вимоги до нього про відшкодування завданої шкоди у розмірі 75 146 грн. 00 коп. Зазначили, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання страхової події була забезпечена у ПАТ «Просто-страхування» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/9339159. Однак ПАТ «Просто Страхування» відмовила у здійсненні страхового відшкодування, тому право вимоги виникло до відповідача, як до особи відповідальної за завдану шкоду (а.с.40-41). Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. За ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Однак, ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Проте позивач не подав заяву у визначений законом строк, не скористався своїм правом звернутися із заявою до АТ «Просто-страхування», при цьому в позовній заяві не навів доводів, що свідчили би про непереборні обставини через які він не реалізував своє право на отримання відшкодування у встановлений законом спосіб. Суд виходить з того, що з виконанням страховиком на підставі договору добровільного майнового свого обов?язку з відшкодування на користь на користь потерпілого завданої йому внаслідок ДТП шкоди, відповідно до приписів статті 512 ЦК України відбувається фактична зміна кредитора у таких зобов`язаннях: у деліктному зобов`язанні винуватця, зобов`язанні страховика за договором (полісом) ОСЦПВВНТЗ здійснити відшкодування завданої шкоди. У такому разі права потерпілого як кредитора переходять до страховика за договором добровільного майнового страхування. Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Outcome: dismissed