Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] (88000, м. Ужгород, пл. Жупанатська, 13/1) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до [PERSON] (89461, Ужгородський район, с. Есень, вул. Мала, 26) про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила наступне: 10 вересня 2004 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Чопської міської ради Закарпатської області, актовий запис № 22, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ФМ № 126041. Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], який народився 16.06.2006 року. Син проживає з позивачкою, і вона намагається забезпечити його всім необхідним, однак власних коштів їй не завжди вистачає. Як зазначає позивач, подружнім життям з [PERSON] вони давно не живуть, спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. Через відсутність взаємоповаги одне до одного у них неприязні стосунки. За весь останній час вони майже не спілкуються. Сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивач зазначає, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх дітей, не маж на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязково утримання з його боку. За таких умов позивач просить суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2 000,00 гривень щомісячно. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, хоча про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Проте, подала до суду заяву про можливість розгляду справи у її відсутності, у якій зазначила, що позов у частині розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі, а в частині щодо стягнення аліментів просила суд призначити аліменти у розмірі 2\~000,00 грн. Відповідач -\~[PERSON] в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Клопотань про відкладення від нього не надходило. Судове засідання у справі було призначене на 18.09.2018 року на 11 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення 20.09.2018 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається із матеріалів справи, 10 вересня 2004 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Чопської міської ради Закарпатської області, актовий запис № 22, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія І-ФМ № 126041. Від шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], який народився 16.06.2006 року та проживає з позивачем. Подружнім життям [PERSON] та [PERSON] давно не живуть, спільного господарства та побуту не ведуть, матеріально одне одного не підтримують. Через відсутність взаємоповаги одне до одного у них неприязні стосунки. Сторони мають різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Позивач та відповідач мають спільну дитину [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії І-ФМ № 036049 від 22 червня 2006 року). Із ст.\~55\~СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст.\~150\~СК України батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст.\~155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 СК України). Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому частиною 2 цієї ж статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до ч.ч. 1 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відомостей щодо працевлаштування ні позивачем ні відповідачем суду не надано. Відповідно до Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2018\~рік» від\~07.12.2017\~р.\~№ 2246-19 встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2018 рік\~з 1 липня 2018 року для дитини віком від 6 до 18 років складає - 1\~944 грн. Згідно цього ж закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2018 року у розмірі 3\~723 грн. Тобто мінімальний розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 972 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 1861,50 грн. Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 2\~000,00 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення нею повноліття. З такою думкою суд погодитися не може, оскільки розмір доходів відповідача позивачем суду не доведено належними доказами, за відсутності будь - яких доказів та відповідача суд позбавлений можливості врахувати: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів. З урахуванням викладеного, та того, що позивачем не надано суду будь яких доказів на підтвердження обставин, зазначених у ч. 1 ст. 182 СК України, суд вважає за необхідне врахувати вищезазначені норми закону, задовольнити позовні вимоги частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання\~сина в\~твердій грошовій\~сумі у\~розмірі 1\~200,00\~грн.\~щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 16 березня 2018 року (дати звернення до суду з відповідним позовом). Згідно ст. 24 Сімейного кодексу України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із ст.\~55\~СК України вбачається, що дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Враховуючи наведене, та з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини даного позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім'я розпалася остаточно, збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача, а отже, укладений між сторонами по справі шлюб підлягає розірванню. Витрати із сплати судового збору у відповідності до\~ст. 141 ЦПК України\~за позовну вимогу щодо розірвання шлюбу слід стягнути з відповідача на користь позивача, за позовну вимогу щодо стягнення аліментів судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved