Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності на підставі договору дарування від 27 листопада 2008 року. Разом з дружиною позивача [PERSON] за вказаною адресою зареєстрована, але не проживає її донька від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Відповідачка у спірній квартирі не проживає більше одного року, з лютого 2017 року, оскільки має постійне місце проживання та роботу за кордоном. Відповідачка житлом не цікавиться, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню спірної квартири, особистих речей її у квартирі немає. Зазначає, що позивач неодноразово звертався до відповідачки з проханням знятися з реєстрації, але вона відмовилась, посилаючись на те, що у неї немає можливості приїхати на Україну. Перешкод у користуванні квартирою позивачем не чинилися. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] , [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 листопада 2019 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом, вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, справа призначена до розгляду на 13 лютого 2020 року о 09 год. 00 хв. 13 лютого 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 21 квітня 2020 року, 13 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача та відповідача, відсутністю відомостей про його належне сповіщення про день та час судового розгляду. 21 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 27 липня 2020 року, 13 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, представника позивача та відповідача, відсутністю відомостей про його належне сповіщення про день та час судового розгляду. Визнано явку позивача в наступне засідання обов`язковою. 27 липня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 26 жовтня 2020 року, 10 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, представника позивача та відповідача, відсутністю відомостей про його належне сповіщення про день та час судового розгляду. Здійснено повторний виклик сторін, пояснено наслідки неявки в судове засідання. 26 жовтня 2020 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 09 лютого 2021 року, 10 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, явка якого була визнана судом обов`язковою. 09 лютого 2021 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 07 травня 2021 року, 09 год. 15 хв. у зв`язку з неявкою в судове засідання позивача, явка якого визнана судом обов`язковою, представника позивача та відповідача, відсутністю відомостей про його належне сповіщення про день та час судового розгляду. Здійснено повторний виклик сторін, пояснено наслідки повторної неявки в судове засідання. В дане судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, просить позовні вимоги задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди позивача, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії договору дарування квартири від 27 листопада 2008 року власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.12). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27 листопада 2008 року, вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу на підставі договору дарування (а.с.13). Згідно довідки Управління «Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» від 17 жовтня 2019 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрована [PERSON] (а.с.17). Позивачем надано акт від 18 листопада 2019 року, складений мешканцями будинку [ADDRESS] про те, що у квартирі [INFO] фактично проживає [PERSON] , 1961 року народження. Її донька [PERSON] , 1993 року народження зареєстрована в даній квартирі, але фактично проживає за межами України з лютого 2017 року (а.с.18). Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачці перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст.\~316\~ЦК України визначено, що право власності\~\~це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст.\~317\~ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.\~328\~ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст.\~319\~ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою;\~4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України\~від 11\~грудня 2003\~року «Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7\~цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст.\~391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення\~\~перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Таким чином встановлено, що відповідач понад один рік не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідача за іншою адресою та збереження у цей час за нею права користування житлом, суду не надано. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved