Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] «ПриватБанк» звернулось до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором. Відповідач [PERSON], в свою чергу, звернулась до суду із позовом до [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» про визнання кредитний договір недійсним. У своєму позові представник позивача посилався на те, що відповідно до договору від 02 квітня 2010 року відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 19 000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом 30 відсотків. Відповідно до умов договору, договір складається із заяви позичальника та умов надання банківських послуг. Відповідач зобовязання за договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 31 серпня 2014 року має заборгованість в розмірі 26 676 грн. 48 коп., яка складається з 18 389,44 грн. заборгованість за кредитом, 6 146,45 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 394,09 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також 500 грн. та 1246,50 грн. штраф. Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26 676,48 грн. за кредитним договором від 02 квітня 2010 року, яка складається з 18 389,44 грн. заборгованість за кредитом, 6 146,45 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 394,09 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також 500 грн. та 1246,50 грн. штраф та судовий збір у розмірі 266,76 грн. У своєму зустрічному позові відповідач [PERSON] просить суд визнати недійсним кредитний договір від 02 квітня 2010 року та застосувати двосторонню реституцію за кредитним договором від 02 квітня 2010 року та визначити грошову суму, яка має бути повернута нею [PERSON] акціонерному товариству [PERSON] «ПриватБанк». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, та вимоги викладені у зустрічній позовній заяві не визнав, просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26 676,48 грн. за кредитним договором від 02 квітня 2010 року, яка складається з 18 389,44 грн. заборгованість за кредитом, 6 146,45 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 394,09 грн. заборгованість з пені та комісії за користування кредитом, а також 500 грн. та 1246,50 грн. штраф та судовий збір у розмірі 266,76 грн. В задоволенні зустрічного позову просить суд відмовити, у звязку з тим, що підстави для визнання договору відсутні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, посилалась на обставини викладені в запереченні на позов та у зустрічному позові. У судовому засіданні свої позовні вимоги, викладені у зустрічній позовній заяві підтримала та просила суд визнати недійсним кредитний договір від 02 квітня 2010 року, застосувати двосторонню реституцію за кредитним договором від 02 квітня 2010 року та визначити грошову суму, яка має бути повернута нею [PERSON] акціонерному товариству [PERSON] «ПриватБанк». Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, з наступних підстав. Ч.1 ст. 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Судом встановлено, що 02 квітня 2010 року між сторонами [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір, який складається із анкети - заяви позичальника, умов та правил надання банківських послуг, згідно до умов якого [PERSON] отримала кредитні кошти, що підтверджується заявою про видачу коштів від 02 квітня 2010 року із підписом [PERSON] Факт отримання коштів в продовж користування карткою у розмірі 19 000 грн. не заперечується відповідачем. Вимоги відповідача про визнання недійсним кредитний договір задоволенню не підлягають у звязку із наступним. Ст.207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1057-1 ЦК України, у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обов'язковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю. Згідно до умов заяви від 02 квітня 2010 року [PERSON] погодилась із тим, що анкета - заява із памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між сторонами договір про надання банківських послуг, що було засвідчено підписом відповідача. Таким чином, відповідач була ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, а також згідно до Умов та Правил надання банківських послуг відповідач взяла на себе зобовязання погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, комісії на умовах передбачених договором. За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вимоги ст.10 ст.60 ЦПК України, відповідач будь-яких доказів того, що правочин, який був укладений між нею та позивачем [PERSON] акціонерним товариством [PERSON] «ПриватБанк» є недійсним, суду не надала та в судовому засіданні не встановлено, у звязку з чим вимоги відповідача не підлягають задоволенню, а вимоги позивача про стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Ст. 627 ЦК України передбачає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Як визначено в ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до Умов та правил надання банківських послуг до договору від 02 квітня 2010 року укладеного між позивачем та [PERSON], при порушенні клієнтом строків платежів по грошовим зобовязанням, передбаченим договором більш ніж на 30 діб, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5 відсотків від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. Відповідно до розрахунку заборгованості станом 31 серпня 2014 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 26 676,48 коп., із них: заборгованість за кредитом 18 389,44 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 6 146,45 грн., заборгованість з пені та комісії за користування кредитом 394,09 грн., штраф в розмірі 500 грн. та 1 246,50 грн. Посилання відповідача про те, що вона не була ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, а також договір не був укладений в письмовій формі, є безпідставними, тому як саме в анкеті - заяві є підпис відповідача [PERSON] про те, що вона ознайомлена з умовами та правилами надання банківських послуг. У справі відсутні будь-яких фактичних даних про те, що відповідач своєчасно виконувала свої грошові зобовязання за вказаним вище договором і не порушувала умови договору, та відповідно до ст. 60 ЦПК України, не надала суду доказів, які б підтвердили ту обставину, що відповідно до ст. 1049 ЦК України борг за кредитним договором вона повернула позивачу і не порушувала умови щодо повернення кредиту. Так, в судовому засіданні встановлено, що відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконала, а тому вимога позивача про стягнення боргу підлягає задоволенню в повному обсязі. Оскільки, при подачі позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір, що згідно наданої квитанції про сплату судового збору, тому суд вважає, що ці кошти необхідно стягнути з відповідача на користь позивача в межах задоволених вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved