Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.03.2021 р. звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 1992 року, виданого Другою львівською державною нотаріальною конторою, та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Другою Львівською державної нотаріальною конторою 10.01.1997 року за реєстром №1-22 вона є власником будинку [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої відділом житлового господарства ЛКП «Сигнівка» Залізничної райадміністрації Львівської міської ради від 04.03.2021 року № 1253, в будинку [ADDRESS] разом із нею зареєстровані її чоловік [PERSON] , донька [PERSON] , внук [PERSON] , внук [PERSON] , внук [PERSON] . Однак, [PERSON] фактично не проживає у вище вказаному будинку з 2013 року, про що представниками ЛКП «СИГНІВКА» складено акти про проживаючих осіб в будинку. Відповідач не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку немає. Просить суд визнати відповідача [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що за адресою: [ADDRESS] та зняти його з реєстрації за вказаною адресою. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 23 квітня 2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду з викликом сторін. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила, що відповідач [PERSON] , не проживає у спірній квартирі з 2013 року, його речей в квартирі немає, кошти на комунальні витрати не надає, шлюб з позивачкою не розірваний, однак він створив іншу сім`ю, адреса його проживання позивачу невідома, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду невідома, заперечень суду не надав, позивач не заперечувала проти винесення заочного рішення, у зв`язку з чим у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу без присутності відповідача, постановляючи заочне рішення. Відповідач відзив на позовну заяву не надав, в зв`язку з чим суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів. Суд,вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши докази по справі та надавши їм оцінку в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 04 вересня 1992 року Другою львівською державною нотаріальною конторою позивач [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Другою Львівською державної нотаріальною конторою 10.01.1997 року за р.№1-22 [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї, виданої Львівською міською радою Залізничної районної адміністрації відділу житлового господарства ЛКП «Сигнівка» від 04 березня 2021 року за № 1253 в будинку [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , власник, [INFO] ; [PERSON] , чоловік, [INFO] , [PERSON] ; донька, [INFO] ; [PERSON] , внук, [INFO] ; [PERSON] , внук, [INFO] ; [PERSON] , внук, [INFO] . Як вбачається з Актів, складеного ЛКП «Сигнівка» від 08.09.2020 року, 21.01.2021 року, 04.03.2021 року, відповідач [PERSON] , за адресою [ADDRESS] зареєстрований, однак зі слів сусідів фактично не проживає за даною адресою з 2013 року. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 -ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4 , №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Відповідно до положень ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Водночас згідно із ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що реєстрація відповідача на жилій площі, що належить позивачу на праві власності,- будинок [ADDRESS] , перешкоджає позивачу у реалізації права власності у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у спірній квартирі не проживає з 2013 року, за весь цей період по даний час жодного разу не з`являвся у такій, жодних обов`язків, що випливають з договору найму житлового приміщення не виконує, витрат по оплаті комунальних послуг не несе, хоча залишається бути зареєстрованим у такій, а його реєстрація порушує права власника. Його свідома поведінка свідчить про втрату ним інтересу до житлового приміщення. Тому відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування спірною квартирою.Разом з цим, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки вимога про зняття з реєстрації не є належним способом захисту в розумінні ст. 16 ЦК України. Така вимога стосується виконання рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial