Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 листопада 2015 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення 9710 грн. боргу, 3% річних в сумі 291,30 грн., інфляційних втрат 2137,20 грн., процентів за користування позикою 9420 грн., а також витрат на сплату судового збору і надання правової допомоги, а всього 23045,70 грн. В обґрунтування вимог позивач [PERSON] зазначила, що 23 січня 2013 року уклала з відповідачем договір позики, згідно якому передала йому гроші в сумі 200 доларів США, які відповідач зобов»язався повернути через 3 місяці. 31 січня 2013 року відповідач позичив у неї 100 доларів США, які зобов»язався повернути на протязі 6 місяців та сплатити 10 % щомісячно. 7 березня 2013 року відповідач позичив 2600 грн. і 600 грн., а разом 3200 грн. і зобов»язався сплатити борг через півроку. Борг відповідач не повернув , просить його стягнути і розраховує суму позики в 300 доларів США на дату оформлення позову 1 вересня 2015 року в гривневому еквіваленті по курсу 21,70 грн., що становить 6510 грн., а разом борг визначає 9710 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала і пояснила, що 23 січня 2013 року до неї звернувся [PERSON] з проханням дати йому у борг грошей. Вона знає батьків відповідача, тому погодилась і передала [PERSON] 200 доларів США, що підтверджено розпискою, яку власноручно написав відповідач, котрий надав їй ксерокопію свого паспорту і номеру платника податків. Також в січні 2013 року вона передала відповідачу 100 доларів США, що також підтверджено розпискою, а 7 березня 2013 року - 2600 грн. і останній раз 17 березня 2013 року - 600 грн. Крім того, 6 квітня 2013 року він запропонував купити вугілля, на придбання якого вона заплатила відповідачу 500 грн., але вугілля він їй не привіз. Гроші відповідач не повертав, вона неодноразово йому дзвонила на номер мобільного зв»язку, а взимку 2013 року їздила до нього додому, де [PERSON] проживає разом з батьками, які повідомили, що його вдома немає, а вони не відповідають за його борги. . Відповідач [PERSON] позов не визнав, посилаючись на те, що він у [PERSON] гроші в борг не брав, вона йому не знайома, за позикою не звертався і розписку не писав. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] та її представника [PERSON], відповідача [PERSON] і його представника [PERSON], допитав свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку. Обставинами справи встановлено, що згідно розписки [PERSON] йому 23 січня 2013 року [PERSON] позичила 200 доларів США, які він зобовязався повернути протягом 3 місяців . Згідно цієї ж розписки [PERSON] передала позичальникові 31 січня 2013 року 100 доларів США, які він зобовязався повернути протягом півроку. Крім того, 7 березня 2013 року [PERSON] позичив 2600 грн. і зобовязався повернути борг у 300 доларів США і 2600 грн. протягом півроку і зайняв ще 600 грн. Тобто, між сторонами укладений договір позики. Доводи відповідача [PERSON] про те, що він не укладав договір зі [PERSON] і не писав розписки спростовуються розпискою [PERSON], в якій ним зазначені дані свого паспорту, і вони співпадають з даними ксерокопії паспорту ВЕ 064106 на ім»я [PERSON], мається підпис. Як пояснив допитаний свідок [PERSON], він знайомий зі сторонами. До нього звернувся [PERSON] з питанням, що потрібні гроші. Він знав , що [PERSON] може дати гроші в борг і привів до неї [PERSON], але розмовляли вони за його відсутності. Також від [PERSON] йому було відомо, що [PERSON] не повертає борг, і з приводу повернення боргу він возив її до [PERSON] додому. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Як передбачено ст. 1047 ч. 2 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Відповідно до ст. 1049 ч. 1 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як слідує із розписки, яку видав [PERSON] на підтвердження передачі йому грошей [PERSON], станом на 7 березня 2013 року вона передала йому 2600 грн. і 300 доларів США, які він зобов»язався повернути протягом півроку, а також ще 600 грн. Таким чином, загальна сума боргу становить 3200 грн. і 300 доларів США , які по курсу НБУ станом на 1 вересня 2015 року позивачем переведені у гривневий еквівалент - 6510 грн., а разом борг 9710 грн. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення компенсації у зв»язку з інфляцією і 3-х процентів річних є обгрунтованими. Враховуючи, що за зобов»язанням [PERSON] зобов»язався повернути борг протягом півроку, що означає з березня 2013 року це не пізніше вересня 2013 року, то згідно приросту індексу інфляції, обчисленого шляхом множення місячних індексів за період невиплати боргу з жовтня 2013 року по серпень 2015 року виходячи з помісячного індексу інфляції, який дорівнює 1,744, розмір інфляційної виплати становить 2380,80 грн. (3200 грн. Х (1,744х100-100) :100. Три проценти річних від простроченої суми згідно вимогам позивача, які не змінювались, - 291,30 грн. ( 3% від 9710 грн.). Всього на користь позивача підлягає стягненню 9710 грн. боргу, 2380,80 грн. інфляційної втрати, 291,30 грн. 3% річних , а загалом 12382,30 грн.. В такому розмірі суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] В іншій частині позову про стягнення 9420 грн. процентів за користування позикою суд відмовляє . Згідно ст. 1048 ч. 2 ЦК України договір позики вважається безпроцентним , якщо : 1) він укладений між фізичними особами на суму , яка не перевищує п«ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов»язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однієї із сторін. Договір позики між сторонами є договором між фізичними особами , не пов»язаний зі здійсненням підприємницької діяльності. Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача процентів за користування позикою не засновані на законі. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати 279,82 грн. на сплату судового збору і 1000 грн. , повязані з оплатою правової допомоги адвоката. . На підставі ст. ст. 1046-1047, 1049-1050 ЦК України,

Outcome: approved