Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-16 00:00:00

Позивач 12.03.2018 року звернулась до Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON], предметом якої є визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №7 у будинку №55 по проспекту Перемоги у м. Кривому Розі, що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку. Як на підставу позову позивач посилається на те, що їй як дружині, яка пережила свого померлого чоловіка [PERSON], належить ? частка вищезазначеної квартири. Іншу ? частку вона успадкувала як спадкоємець за законом. Дана квартира була придбана ними у шлюбі. Відповідач є її сином від першого шлюбі і зареєстрований у даній квартирі, але ніколи в ній не проживав. На даний час він постійно винаймає житло, змінює місце роботи, тому його фактичне місце перебування позивачу не відомо. Її прохання знятися з реєстрації він ігнорує, на звязок не виходить. Його реєстрація в квартирі не дає позивачу можливості оформити субсидію. 13.03.2018 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі\~ч. 6 ст.187 ЦПК України, з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано 19.04.2018 року. Відповідно до наданої відповіді відповідач дійсно зареєстрований за адресою: [INFO] /а.с.16/. Згідно з частиною 1\~статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач викликалась, але не з'явилась, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Представник позивача [PERSON] заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення /а.с.43/. Від відповідача відзив на позов до суду не надходив, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 20.04.2018 року, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання (перебування) відповідача [ADDRESS]. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд двічі здійснював виклик відповідача до суду на 18.06.2018 року та 17.07.2018 року через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, які були розміщені 31.05.2018 року та 22.06.2018 року відповідно, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і представник позивача, яка заявила клопотання про розгляд справи за її відсутності /у відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України/, не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2\~ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до\~ч.1\~ст.13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], загальною площею 35,1 кв.м, житловою площею 17,4 кв.м /а.с.7, 8, 9, 10/. Відповідно до довідки №1871 від 06.03.2018 року та відомостей Відділу реєстрації місця проживання громадян виконавчого комітету Інгулецької районної у місті [PERSON] ради за вищезазначеною адресою відповідач зареєстрований з 13.04.2007 року/а.с.12/. Відповідач є сином позивача, яка на момент реєстрації відповідача в квартирі не була її власником, фактично відповідач з 2007 року в квартирі не проживає /а.с.11/. Таким чином, спір між сторонами стосується реєстрації місця проживання відповідача в даній квартирі, яка належить позивачу на праві власності. За встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Відповідач є членом сімї позивача, проте на момент виникнення у відповідача права користування спірною квартирою, позивач не була власником квартири. Залишаючись зареєстрованим у квартирі позивача, відповідач створює їй перешкоди у користуванні власністю, чим обєктивно порушуються її права - вона має складнощі з оформленням субсидії. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати\~ будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі\~ цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований за адресою житлового приміщення, яке належить позивачу, не проживає більше року, його місце перебування невідомо. З урахуванням вищевикладеного суд знаходить, що вимога позивача стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 704,80 грн. /а.с.2/. На підставі викладеного,

Outcome: approved