Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-07 00:00:00

Позивач 25.09.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 6 000 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання заяви та до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі з 09.10.03 р. до розірвання їх шлюбу за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.04.19 р. у справі № 159/1 171/19 за позовом [PERSON] до неї, що набрало законної сили 23.04.19 р.. За час шлюбу у сторін народилась спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] .. З 2018 р. подружнє життя сторін поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач нехтує сімейними цінностями. Тривалий час спільна неповнолітня дитина сторін проживає лише з нею і перебуває на повному її утриманні. Покликаючись на ст. 18 Конвенції про права дитини, ст. ст. 180 - 182, ч. ч. 1, 2 ст. 184 СК України, судову практику, зазначає, що відповідач на даний час не працює, але має значний доход від діяльності, пов`язаної з перевезенням вантажів через кордон України; має у приватній власності квартиру у [ADDRESS] ; за ним зареєстрований та ним фактично використовується автомобіль марки «Renault master», 04 р. випуску, р. н. [NUMBER] . Тому вона вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти у сумі, про яку вона просить. Просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито 06.11.19 р. за ухвалою суду. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачем було отримано під розпис 12.12.19 р.. 17.12.19 р. відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, обґрунтований тим, що позов не визнає, просить врахувати, що сторони зареєстрували шлюб 09.10.03 р. і за час шлюбу у них [INFO] народилась вказана вище неповнолітня дитина. Сторони, їх дитина та його батько зареєстровані проживаючими у належній йому кв. [ADDRESS] . Щомісячна плата за квартиру з врахуванням кількості зареєстрованих у ній осіб, складає 4 000 грн і витрати на це несе лише він. Шлюб між сторонами розірвано у судовому порядку 12.04.19 р.. Позивач систематично фактично користується вказаним вище транспортним засобом, тому автомобіль не слід враховувати при визначенні розміру аліментів. Поділу майна подружжя у судовому порядку не було. На його утриманні перебуває його батько - [PERSON] , [INFO] , як особа похилого віку, який тяжко хворіє. Витрати на лікування та догляд останнього - несе також він. Покликаючись на ст. 180, ч. ч. 2, 3 ст. 182 СК України, зазначає, що він як батько дитини належно виконує обов`язки по утриманню сина, оплачуючи витрати на відпочинок, придбавання необхідних речей; надає кошти особисто на кишенькові витрати. Позивач є фізично здоровою, працює, має достатній доход для виконання свого обов`язку по утриманню цієї дитини; інших утриманців вона не має. Просить у задоволенні позову про стягнення з нього 6 000 грн аліментів щомісячно відмовити. Копію відзиву на позовну заяві позивачем було отримано під розпис 23.12.19 р.. За станом на 08.01.20 р. позивачем відповіді на відзив на позовну заяву до суду не подано. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 09.10. 03 р., що розірвано за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 12.04.19 р., що стверджується копією виписки з рішення суду у справі № 159/1 171/19 провадження № 2/159/634/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Згідно з копією свідоцтва про народження неповнолітньої дитини сторін, вище зазначена спільна неповнолітня дитина народжена за час шлюбу сторін. Відповідно до копії паспорта позивача серії [NUMBER] , остання проживає у [ADDRESS] . Доказів того, що спільна неповнолітня дитина сторін проживає з нею, позивач суду не надала. Однак суд враховує, що у своєму відзиві на позовну заяву відповідач визнав та не заперечив цю обставину. Тому суд приходить до висновку, що позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дитини, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на її утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що сторони проживають за однією і тією ж адресою, належну матеріальну допомогу на утримання їх спільної неповнолітньої дитини відповідач не надає, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача на утримання цієї дитини. Доказів протилежного відповідач суду не надав. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину сторін; відповідач добровільно коштів на утримання цих дітей не надає, хоча має обов`язок по її утриманню до досягнення нею повноліття. Даних про те, що відповідач має доход, а також - про розмір такого доходу - позивачем суду не надано. Як стверджується копією наданої позивачем Інформаціїз Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 182 234 947 від 24.09.19 р. щодо кв. [ADDRESS] , вона перебуває у власності відповідача з 26.10.04 р.. Копією аркушів будинкової книги для прописки громадян, проживаючих у кв. [ADDRESS] , що надано суду відповідачем, стверджується, що у належній відповідачеві цій же квартирі зареєстровано проживаючими, дійсно, 4 - ро осіб, у т. ч. сторони та їх спільна неповнолітня дитина; плату за комун послуги за цією квартирою, дійсно, здійснює відповідач, що стверджується дублікатами 10 - ти чеків за період з березня по листопад 2019 р.. Тому розцінювати таку нерухомість відповідача як джерело доходу від потенційного продажу суд не може, однак, враховує, що на утримання цієї квартири відповідач витрати - несе, тому, відповідно, доход - має. Дійсно, спільно з відповідачем проживає його батько - [PERSON] , який є [INFO] ., та, відповідно, особою похилого віку, перебуває на утриманні відповідача. Як стверджується копією наданого позивачем свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки «Renault master», 04 р. випуску, р. н. [NUMBER] , дійсно, перебуває у власності відповідача. Останній стверджує, що кожна із сторін використовує вказаний вище його автомобіль, однак, суд враховує, що доказів цього він суду не надав; позивач відповіді на відзив на позовну заяву, у якій вона визнала б, чи спростувала б таку обставину, до суду не подала. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, дані про інших, крім його батька, утриманців у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін у твердій грошовій сумі. Із сукупності оцінених судом доказів є підстави для висновку, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини та зобов`язаний згідно із законом належним чином забезпечувати і утримувати її. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання дитини у твердій грошовій, а саме: в розмірі грн - 1 400 грн щомісячно на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2019 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1 626 гривень, з 1 липня - 1 699 гривень, з 1 грудня - 1 779 гривень; віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2 027 гривень, з 1 липня - 2 118 гривень, з 1 грудня - 2 218 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 768 грн, 40 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: partial