Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк» (далі -ПАТ «Укрексімбанк») звернувся до Корабельного районного суду міста Миколаєва із вищезазначеним позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 21.09.2015 року справу було передано за підсудністю на розгляд Заводському районному суду міста Миколаєва. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що 07.06.2011 року між [PERSON] батьком відповідачки [PERSON], був укладений договір №0292016574 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту. 18.09.2013 року між банком та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0292016574БН/2013-09 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. У звязку з тим, що відповідач, скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконав виникла заборгованість станом на 20.07.2015 року за кредитом у розмірі 6790 гривень 66 копійки, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 4160 гривень 21 копійки, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1284 гривень 31 копійка, заборгованості за пенею у розмірі 1346 гривень 14 копійок. 23.12.2013 року [PERSON] помер, спадщину після його смерті згідно матеріалів спадкової справи прийняла донька [PERSON] З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором та судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву, про розгляд справи за його відсутністю. Відповідачка у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду предявленого позову була повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідачка не зявилася до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивачка про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що підтверджується п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а в ч. 1 ст. 626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. В судовому засіданні встановлено, що 07.06.2011 року між [PERSON] батьком відповідачки [PERSON], та позивачем був укладений договір №0292016574 про відкриття та обслуговування карткового рахунку з видачею платіжної картки в рамках зарплатного проекту. 18.09.2013 року між банком та [PERSON] укладено договір про відкриття кредитної лінії до карткового рахунку в рамках зарплатного проекту №0292016574БН/2013-09 відповідно до якого [PERSON] отримав кредит у розмірі 15000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Вказаний договір укладений з урахуванням волевиявлення [PERSON], оскільки підписи на договорі є доказом того, що сторони погодилися з його умовами, в тому числі і зі строком дії договору, видами штрафних санкцій, їх розміром, порядком нарахування. У звязку з тим, що [PERSON], скориставшись наданими банком коштами, належним чином зобовязання щодо їх повернення не виконав виникла заборгованість за кредитом станом на 20.07.2015 року у розмірі 6790 гривень 66 копійки, яка складається з: заборгованості по кредиту у розмірі 4160 гривень 21 копійки, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1284 гривень 31 копійка, заборгованості за пенею у розмірі 1346 гривень 14 копійок. Розмір вказаної суми заборгованості за кредитом та правильність його розрахунку у судовому засіданні оспорені не були. Заяв про застосуванням наслідків пропуску строку позовної давності, а також про зменшення розміру неустойки в порядку ст. 551 ЦК України до суду не надходило. 23.12.2013 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом серії І-ФП №192990, виданим 24.12.2013 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належний йому обєкт нерухомості: житловий будинок 33 по вулиці Терешковій у місті Миколаєві. Пятою миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області 05.06.2014 року було заведено спадкову справу №152/2014 року до спадкового майна [PERSON], згідно матеріалів якої спадщину після смерті батька прийняла [PERSON], однак свідоцтво про право на спадщину не отримала. Згідно ст. 1282 ЦК України, спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Спадкоємець, який прийняв спадщину у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний, згідно ст. 1297 ЦК України, звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обовязку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. З огляду на викладене, оскільки спадкоємець [PERSON], будучи повнолітньою та прийнявши спадщину стосовно нерухомого майна, зволікає з виконанням обовязків, передбачених статтями 1282 та 1297 ЦК України, суд дослідивши та проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з [PERSON] заборгованості за кредитним договором на загальну суму 6790 гривень 66 копійки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позовних вимог з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати з оплати судового збору у сумі 243 гривень 60 копійок. На підставі викладеного та

Outcome: approved