Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Позивач 19 грудня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом, в якому вказав, що він з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 1995 року по 19 вересня 2014 року. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO]. За період шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано домоволодіння за адресою: [ADDRESS], право власності на яке було зареєстровано за відповідачем. Позивач просив визнати за ним право власності на ? частину домоволодіння № 33, квартира № 1 по вул. Революційна в м. Дніпропетровську, яке складається з квартири № 1 житлового будинку літ. А-1, а саме, 1- тамбур; 2 кладова; 3 кухня; 4,5 житлові, 6 коридор; 7 ванна; 8 вбиральня; 9 житлова. Загальна площа квартири складає 66,5 кв.м., житлова 46,4 кв.м. А також споруд на прибудинковій території: літня кухня літ. Б, сарай літ. В, гараж літ. И, споруди 1-10, I, II. Вартість ? частини домоволодіння складає 122\~736,00 грн. Від позивача та його представника, надійшли письмові заяви з проханням слухати справу у їх відсутність, позовну заяву підтримали та просили задовольнити. Від відповідача надійшло письмове клопотання з проханням перенести слухання справи на іншу дату, у звязку з хворобою її адвоката. Разом з тим, суд відмовляє в задоволенні вказаного клопотання, оскільки відсутні належні докази неприбуття в судове засідання відповідача та її представника. Суд зауважує, що відповідач та її представник неодноразово подавали заяви про відкладення розгляду справу з різних підстав, що слугувало для тривалого розгляду справу. Тому, враховуючи строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність, відповідача та її представника, належним чином повідомлених про день і час проведення слухання справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступним підставам. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 жовтня 1995 року по 19 вересня 2014 року. Від спільного подружнього життя мають доньку [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Встановлено, що у період сумісного подружнього життя, за спільні кошти, сторонами була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО [PERSON] за реєстровим № 6985 (а.с.8-19). Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. У відповідності до ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Таким чином, придбана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Тому заперечення відповідача є безпідставними. Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Враховуюче вищевикладене, суд вважає, що за позивачем має бути визнано право власності на ? частину спільно нажитого з відповідачем під час шлюбу майна, а саме, квартири [ADDRESS] та позовні вимоги в цій частині є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Разом з тим, решта позовних вимог не підлягають задоволенню, оскільки фактично стосуються виділу в натурі, та повинні розглядатися в іншому провадженні та з інших правових підстав. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України, судові витрати у розмірі 1227,36 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного і

Outcome: partial