Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , звернувся до Біловодського районного суду Луганської області з позовною заявою до відповідача Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про зобов`язання вчинити певні дії, посилаючись на наступне. Згідно рішення суду по справі №360/5240/19 дії Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо відмови у виплаті недоотриманої пенсії [PERSON] , яка померла [INFO] , члену сім`ї - [PERSON] визнані неправомірними. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області виплатити [PERSON] суму пенсії, що належала його матері [PERSON] і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, як члену сім`ї, який проживав разом з нею на день смерті. У зв`язку з тим, що відповідач відмовився у добровільному порядку виконати рішення суду, спочатку були відправлені через портал ПФУ пропозиції, потім відкрито виконавче провадження. Тільки після цього була сплачена частина заборгованості у сумі 59 203, 67 грн. Згідно скарги, яка була надана відповідачу 22.10.2019 представник позивача звертала увагу на наступне: Електронна пенсійна справа померлої за запитом представника надійшла до УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області. За період з липня 2014 по травень 2019 року померла через стан здоров`я та похилий вік була безпідставно позбавлена можливості отримувати належну їй пенсію. Відомо, що померла [PERSON] згідно інформації центру персоніфікованого обліку не отримувала пенсію з липня 2014 року та по дату смерті [INFO] . Згідно розрахунку допомоги на поховання пенсія померлої на день смерті складала 2391,98 грн. Отже, орієнтовна сума невиплаченої пенсії має складати приблизно 58x2000 =116 000 грн. УПФУ не має права зменшувати суму недоотриманої пенсії на підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка пов`язує виплату нарахованої суми пенсії за минулий час з виною пенсіонера. Вказує, що такі посилання безпідставні, через те, що територія, де покійна проживала та померла (м. Луганськ.), стала непідконтрольною українській владі не через неї. На скаргу була надана відповідь, згідно якої відповідач вважає, що саме пенсіонер винен у тому, що виплата пенсії померлій була зупинена з липня 2014 до місяця смерті - травень 2019 року, тобто недоотримана пенсія має бути сплачена за 58 місяців, а не за 36, як це зробив відповідач. Різниця у сумі недоотриманої пенсії складає приблизно 116000-59203=56796 грн. Точну цифру не можливо надати, оскільки відповідач на вимогу надати інформацію про повний розмір пенсії з липня 2014 померлій [PERSON] та по дату смерті [INFO] , яка залишається недоотриманою у зв`язку з її смертю інформації не надав. Згідно відповіді відповідач посилається на ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Але спірне питання має бути врегульовано ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді залишку суми недоотриманої пенсійної виплати нарахованої померлій і неправомірно не виплаченої їй за життя, право власності на яку в порядку спадкування за законом перейшло до позивача. Тим самим відповідач порушує право власності позивача, яке підлягає судовому захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто стягнення її на користь позивача. Оскільки відповідач протиправно відмовив позивачу у виплаті недоотриманої пенсії згідно заяви від 16.10.2019, він є по відношенню до позивача боржником, а позивач - стягувачем. Положення ст. 625 ЦК України поширюються на усі види грошових зобов`язань в незалежності від природи їх виникнення - на підставі договору або делікту (ВС/ВП № 686/21962/15-ц від 16.05.2018). Нормами частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням суду. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії 18.10.2019. Отже, відповідачем з 18.10.2019 було порушено виконання грошового зобов`язання, яке має триваючий характер. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, вважає, що у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Однак, оскільки порушення права саме позивача [PERSON] (а не спадкодавця [PERSON] ) виникло 18.10.2019, відповідач має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми з зазначеної дати до ухвалення судом рішення. А тому представник позивача звернувся до суду з наявним позовом, в якому просить суд: стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області на користь [PERSON] залишок недоотриманої пенсії, яка складає всю суму недоотриманої пенсії [PERSON] з липня 2014 по травень 2019 року за виключенням 59 203 грн. 67 коп.; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області на користь [PERSON] встановлений індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочені недоотриманої пенсії [PERSON] з 18.10.2019 року до ухвалення судом рішення; стягнути з Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області на користь [PERSON] судові витрати в сумі 840, 80 гривень. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, просили суд розглядати справу без їхньої участі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог, вказує що на підставі рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11 січня 2020 року та статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» було проведено розрахунок недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 15.10.2016 по 31.05.2019 в сумі 59203,07 грн., яка була отримана позивачем 15.05.2020, зазначає, що управління забезпечило реалізацію своїх повноважень в межах, визначених нормативно-правовими актами, а тому вважає, позовні вимоги [PERSON] безпідставними та необгрунтованими. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 в справі № 360/5240/19 позов [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано протиправними дії Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області щодо відмови [PERSON] у виплаті суми пенсії, що належала його матері [PERSON] і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з нею разом на день її смерті. Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області виплатити [PERSON] суму пенсії, що належала його матері [PERSON] і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з нею разом на день її смерті. Вказаним судовим рішенням адміністративного суду встановлено, зокрема, що розпорядженням УПФУ в Станично-Луганському районі Луганської області від 02.08.2019 № 2313 пенсійну справу [PERSON] взято на облік, на підставі заяви представника [PERSON] про запит пенсійної справи для отримання допомоги на поховання та недоотриманої пенсії від 24.06.2019 виплату пенсії призначено з 01.08.2014 довічно. [PERSON] померла [INFO] в місті Луганськ. Пенсія їй була виплачена по 31.07.2014. Позивач 16.10.2019 звернувся до відповідача із заявою про виплату йому пенсії, яка була недоотримана його матір`ю [PERSON] , однак управлінням відповідача було повідомлено, що для підтвердження факту спільного проживання при зверненні за недоотриманою пенсією померлої були надані документи, які не підтверджують факт спільного проживання з померлою, однак такі посилання відповідача визнанні судом необґрунтованими. Судом було встановлено, що позивач є членом сім`ї, який проживав разом з пенсіонером [PERSON] на день її смерті, а тому він має право на виплату недоотриманих за життя померлою, належних їй сум пенсії. Позивачем під час розгляду справи було надано належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтованості позовних вимог, а наведені ним доводи не було спростовано відповідачем. Луганський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що право позивача на отримання недоотриманої пенсії померлої матері порушено, а дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу недоотриманої пенсії померлої матері були протиправними. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Представник позивача [PERSON] 06.03.2020 та 24.04.2020 зверталася до Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області з пропозиціями про добровільне виконання рішення Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 в справі № 360/5240/19. 24.03.2020 було відкрито виконавче провадження ВП №61623448 з виконання виконавчого листа № 360/5240/19 виданого Луганським окружним адміністративним судом 26.02.2020 про зобов`язання Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області виплатити [PERSON] суму пенсії, що належала його матері [PERSON] і залишилась недоотриманою у зв`язку з її смертю, як члену сім`ї померлого пенсіонера, який проживав з нею разом на день її смерті. Копією талону до разового доручення №909050814111/7 підтверджується, що позивач [PERSON] 15.05.2020 у відділенні зв`язку отримав кошти від Управління Пенсійного фонду України в Станично-Луганському районі Луганської області на виплату пенсії за період з жовтня 2016 року по травень 2019 року в сумі 59 203, 07 грн. Таким чином, залишилася не виплаченою заборгованість по пенсії за період з 01.08.2014 по 15.10.2016. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст ч. 3 ст. 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в ч. 1 ст. 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Отже, у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача як спадкоємця на отримання належного йому спадкового майна. За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Щодо суми, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд відзначає, що до складу спадщини входили грошові кошти недоотриманої пенсії за період з 01.08.2014 по 15.10.2016, оскільки за період з 15.10.2016 по 31.05.2019 кошти в сумі 59 203, 07 грн. отримані позивачем, що визнається самим представником позивача. Таким чином, стягненню на користь позивача підлягає сума недоотриманої пенсії, яка належала померлій [PERSON] за період з 01.08.2014 по 15.10.2016. Окрім того, представник позивача у позовній заяві просить стягнути з відповідача індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від прострочені недоотриманої пенсії з 18.10.2019 до ухвалення судом рішення. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І Загальні положення про зобов`язання книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством. Отже, відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 11.01.2020 в справі № 360/5240/19 та постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №61623448 з виконання виконавчого листа № 360/5240/19. Положенням ч.2 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії 16.10.2019, та 13.11.2019 йому було відмовлено у здійсненні виплати, отже, відповідачем з 13.11.2019 було порушено виконання грошового зобов`язання, яке має триваючий характер. З огляду на те, що відповідач порушив вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Однак, оскільки порушення права саме позивача [PERSON] (а не спадкодавця [PERSON] ) виникло 13.11.2019, 3 % річних слід стягнути з відповідача за період саме з зазначеної дати до ухвалення судом рішення. Отже, суд вважає, що факти, викладені представником позивача у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, за таких обставин суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Тож право власності позивача має бути захищено шляхом стягнення з відповідача спірної грошової суми недоотриманої пенсії, індексу інфляції за час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми недоотриманої пенсії. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: partial