Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

Позивач 25.04.2019 звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення аліментів на період навчання сина, посилаючись на такі обставини. Вона з 21.09.1991 року по 13.04.2019 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина - [PERSON] ,\~ [INFO] . \~ \~ \~ \~Їх син, [PERSON] , навчається на третьому курсі відділення інженерної механіки Нікопольського технікума металургійної академії України 1 рівня акредитації денної бюджетної форми навчання, з терміном навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року, з отриманням стипендії в розмірі 1 260 грн. Вона не має можливості самостійно надавати матеріальну допомогу сину в належному розмірі, оскільки вона працює медичною сестрою в КЗ НДМЛ ДОР, отримує мінімальну заробітну плату, є інвалідом 3 групи по загальному захворюванню та в зв`язку з цим потребує постійного лікування та реабілітації. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина, задовільний стан здоров`я, постійний дохід та йому на праві приватної власності належать три земельні ділянки, які передає в оренду. Відповідач ухиляється від надання матеріальної допомоги в добровільному порядку, тому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина до закінчення ним навчання в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) до закінчення навчання, тобто до 30.06.2020 року, але не більш ніж досягнення [PERSON] 23 років та стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 800, 00 грн. Ухвалою про відкриття провадження від 29.05.2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 19.06.2019 року відповідач [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, в якому виклав заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову. Так, відповідач зазначає, що при визначенні аліментів враховуються виключно тільки вартість навчання, підручники, проїзд до навчального закладу та проживання за місцем його знаходження. При цьому вказує, що син [PERSON] навчається на денній бюджетній формі навчання, тобто безкоштовно, отримує стипендію, крім того, не несе збитків щодо сплати за житло, оскільки проживає із матір`ю. Також, син не несе витрати з придбання підручників, оскільки вся необхідна інформація є як в інтернетресурсі так і в бібліотеці. Так, не несе [PERSON] також витрати на проїзд, оскільки має можливість пішки йти до місця навчання. Також, відповідач вважає, що син має можливість винаходити самостійні джерела доходів. Він, на сьогодні? перебуває на обліку як безробітний. Посилання позивачки про те, що ним не надається матеріальна допомоги не відповідає дійсності, оскільки він здійснював матеріальну допомогу синові в розмірі 1000, 00 грн. та 2\~000, 00 на навчання в автошколі, також з нього здійснювалися відрахування з його доходу в Нікопольському МРЦЗ. Просить задовольнити позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання частково, стягнути з нього аліменти в розмірі 600 грн. до закінчення навчання сином та стягнути з позивача на його користь судові витрати в розмірі 800,00 грн. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 191, 199-200 СК України підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] (а.с.6). [PERSON] досяг повноліття та є студентом третього курсу Нікопольського технікуму металургійної академії України 1 рівня акредитації відділення інженерної механіки, денної - бюджетної форми навчання , з терміном навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року (а.с. 7). Згідно довідки, посвідченої головою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Мрія -215» Курган Д.І. від 24.04.2019 року, [PERSON] мешкає за однією адресою із позивачем (а.с. 8). \~ \~ \~ \~ Статтею 199 СК України\~передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Правовідносини батьків по утриманню повнолітніх дочки, сина на період навчання регулюються\~главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті\~199,\~200,\~201\~цього\~Кодексу). При визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. У пункті 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~судам розяснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно зі\~статтею 200 СК України\~суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у\~статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З матеріалів справи встановлено, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, можливості працевлаштування не має, тому, виходячи з наведеного, факт потреби останнього\~у матеріальній допомозі є безумовним. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Виявлення бажання на отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом повнолітньої дочки (сина) або одного з батьків, з якими вона (він) проживають, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору. В матеріалах справи наявна довідка Міжрайонної Нікопольської МСЕК № 1, з якої вбачається, що [PERSON] має третю групу інвалідності (а.с. 9). Із витягу з історії хвороби [PERSON] вбачається її знаходження на лікуванні з 20.11.2018 року по 29.11.2018 року та з 26.06.2018 року по 05.07.2018 року (а.с. 10, 11). Згідно довідки, виданої [PERSON] , посвідченої Директором Товариства з обмеженою відповідальністю Сільськогосподарське підприємництво «Лебедине», вбачається, що земельна ділянка, яка належить відповідачеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с. 18), знаходиться в оренді у ТОВ СГП «Лебедине» (а.с. 15). Проте, твердження позивача щодо отримання відповідачем постійного доходу за рахунок оренди землі не знайшло свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки позивачем належних доказів на підтвердження цього доходу, його постійності, суду не надано. Із наданої відповідачем довідки, посвідченої директором Нікопольського міськрайоного центру зайнятості [PERSON] вбачається, що відповідач зареєстрований як безробітний в Нікопольському МРЦЗ з 03.09.2018 року, його дохід за період з 01.12.2018 року по 31.05.2019 року становить 15\~552, 12 грн. (а.с. 41). Твердження відповідача про надання матеріальної допомоги в розмірі 1000 грн. та 2000 грн. не приймаються судом до уваги, оскільки належних та допустимих доказів цьому не надано. Також, не можуть бути прийняті до уваги посилання відповідача на виключний перелік обставин, які враховуються при визначенні аліментів , зокрема виключно вартість навчання, підручники, проїзд до навчального закладу та проживання за місцем знаходження, оскільки Пунктом 20\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року\~передбачено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу та не містить виключних обставин, які враховуються при визначенні аліментів. Такі обставини не передбачено і вимогами ст.\~199,\~200,\~201 СК України. Крім того, відповідачем не доведено зазначені обставини, зокрема наявність всіх підручників, можливість здійснювати дорогу до місця навчання безкоштовно. Щодо посилання відповідача про сплату ним аліментів в розмірі 1013, 50 грн. суд зазначає, що вищезазначені обставини не звільняють відповідача від обов`язку від сплати аліментів на повнолітнього сина. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом…Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи…Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Доказів на підтвердження можливості сплати відповідачем аліментів, в розмірі, якому просить позивач, позивачем не надано. На підставі викладеного, враховуючи матеріальний стан сторін, ту обставину, що відповідно до положень СК України обов`язок утримувати дитину покладений на обох батьків, суд вважає необхідним стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та доходів щомісячно до закінчення [PERSON] навчання,\~тобто до\~30.06.2020\~року,\~але не\~більш як\~до 23\~років.\~При цьому\~суд зауважує,\~що такий\~розмір стягуваних\~аліментів є\~розумним,\~відповідає інтересам\~дитини і\~не порушує\~інтереси відповідача.\~ Відповідно до ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Щодо розподілу судових витрат суд приходить до наступних висновків. Право на правову допомогу в Україні гарантовано\~статтею 59 Конституції України\~та\~статтею 15 ЦПК України. За приписами статей\~133, 137 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат. Відповідно до\~статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10 Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у\~пункті 2\~частини третьої статті 79,\~статтях 84,\~88,\~89\~ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». Відповідно до п 2. ч. 2\~ст. 137 ЦПК України, розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Таким чином, підставою для стягнення коштів є реально понесені стороною витрати на виконання угоди, укладеної з адвокатом про надання правничої допомоги. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правничу допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження цих обставин суду, крім договору про надання професійної правничої допомоги та акту про надання правничої допомоги згідно з договором про надання правничої допомоги, також повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами. Оскільки,\~\~належних (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо), які б підтвердили факт сплати\~\~позивачем\~\~послуг адвоката позивачем суду надано не було,\~суд вважає, що факт понесення вказаних витрат є недоведеним. Також, відповідачем\~\~не надано доказів на підтвердження отримання або сплати коштів за надання професійної правничої допомоги, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на користь позивача понесених відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 6 липня 2015 року у справі «Зайченко проти України»). Отже, витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат. Тому, у задоволенні позовних вимог про стягнення витрат на послуги адвоката позивачеві необхідно відмовити за недоведеністю. В силу\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на відповідача.

Outcome: partial