Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» 12.06.2017 року звернувся в суд з цим позовом, вказуючи, що 17.04.2014 року між банком та [PERSON] було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, утворилась заборгованість у розмірі 12233,82 грн., яка складається з наступного: 427,10 грн. - заборгованість за кредитом; 7947,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 558,75 грн. - штраф (процентна складова). З урахуванням зазначеного позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути з відповідача [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість у розмірі 12233,82 грн. за кредитним договором №б/н від 17.04.2014 року, яка складається з наступного: 427,10 грн. - заборгованість за кредитом; 7947,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 558,75 грн. - штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн. Представник позивача за довіреністю [PERSON] в судове засідання не зявився. Надав заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій на позові наполягав та не заперечував у постановленні заочного рішення. Відповідач [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER], яка зареєстрована на постійне місце проживання за адресою: [INFO] (до перейменування Котовського) району Одеської області, в судове засідання не зявилась. Повідомлялась про час і місце розгляду справи за адресою реєстрації свого постійного місця проживання у відповідності до положення ч.7 ст.128 ЦПК України. Виклики на судові засідання повернулись із зазначенням «За закінченням терміну зберігання». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно ч.8 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. При таких обставинах суд вважає, що відповідач належним чином повідомлена про день, час та місце слухання справи, тому справу розглянуто у її, відповідача, відсутність. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 17.04.2014 року [PERSON] підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідно до якої відповідач погодилась з тим, що ця заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Також згідно з указаною заявою відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які їй були надані для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до укладеного договору від 17.04.2014 року №б/н відповідач отримала кредит у розмірі 500,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до пунктів 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг клієнт - відповідач погодився, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надав право банку в будь-який момент змінити (зменшити та збільшити) кредитний ліміт. Однак, відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання та не дотримується терміну повернення наданого їй кредиту. У зв'язку з неналежним виконанням позичальником умов договору, станом на 30 квітня 2017 року у [PERSON] утворилась заборгованість у розмірі 12233,82 грн., яка складається з наступного: 427,10 грн. - заборгованість за кредитом; 7947,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 558,75 грн. - штраф (процентна складова). Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором. Згідно ч.1 ст.624 ЦК України, якщо за порушення зобовязання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Відповідно до змісту ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Згідно ст.ст.525 і 526 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобовязань. Враховуючи, що відповідач, отримавши від банку кошти у кредит, своїх зобов'язання по їх поверненню і сплаті процентів за користування грошима не виконала, таким чином, суд, установивши всі обставини, які мають істотне значення для правильно вирішення справи, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором. Таким чином, вимога позивача щодо стягнення з відповідача боргу у розмірі - 11175,07 грн., яка складається з наступного: 427,10 грн. - заборгованість за кредитом; 7947,97 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, є обґрунтованою і підлягає задоволенню у повному обсязі. Одночасно позов у частині стягнення штрафів задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 21.10.2015 року (справа №6-2003цс15). Згідно ст.141 ч.1 ЦПК України на Відповідача слід покласти понесені Позивачем судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1600,00 грн.

Outcome: partial