Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Позивач 28 травня 2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.\~\~\~ Їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 січня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В. належить житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] . У зазначеному будинку, крім неї та її сина [PERSON] , 1982 року народження, зареєстрований чоловік - [PERSON] , шлюбні відносини з яким припинені з 9 травня 1998 року . Відповідач є зареєстрований за вищезазначеною адресою, але , фактично, з моменту припинення шлюбних відносин, не проживає в належному їй будинку, не з`являюється в будинку, не користується ним та не несе витрати по його утриманню. Факт не проживання відповідача понад рік підтверджено відповідними актами . Добровільно вирішити\~спір можливості\~немає,\~оскільки з\~чоловіком припинені\~будь-які\~стосунки,\~їй не\~відоме фактичне\~його місце проживання. Реєстрація відповідача в належному їй будинку позбавляє її права на розпорядження власністю, вона вимушена нести додаткові витрати за відповідача при оплаті комунальних послуг. Враховуючи викладене, просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 січня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В. будинком з надвірними будівлями [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком та шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вищезазначеною адресою. Ухвалою про відкриття провадження від 19 червня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно поштового\~повідомлення про\~вручення поштового\~відправлення,\~відповідач отримав\~ухвалу суду\~про відкриття\~провадження у\~справі 02\~липня 2019\~року (а.с.\~21). Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, письмових заперечень щодо її вимог і змісту, клопотань суду не направив. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~розглянув справу заочно. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на підставі наступного. Як встановлено судом, житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 січня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-3 (а.с. 5). У зазначеному будинку зареєстровані позивач, її син - [PERSON] , 1982 року народження та відповідач - [PERSON] , з яким вона перебуває в зареєстрованому шлюбі, але фактично шлюбні відносини з яким припинені 9 травня 1998 року (а.с. 9, 10). Правовідносини що склалися між сторонами, виникли із житлових та цивільних\~правовідносин та врегульовані нормами Житлового та\~ Цивільного кодексів України. В п. 34 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року роз`яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі 6-709цс16 за порівняльним аналізом статей\~383,\~391,\~405 ЦК України\~та статей\~150,\~156\~у поєднанні зі\~статтею 64 ЖК України\~слід дійти до висновку що положення статей\~383,\~391 ЦК України\~передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення\~статей 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України\~регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Отже, вирішуючи дану справу, за встановлених фактичних обставин справи, слід дійти висновку, що до правовідносин, які виникли між сторонами необхідно застосувати положення\~статті 405 ЦК України, статей\~150,\~156 ЖК України. Статтею 405 ЦК України\~передбачено, що члени сім`ї власника житла,які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення,яке вони мають право займати,визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Частиною 4\~ст. 9 ЖК України\~передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом. Відповідно до\~статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно до частини другої\~статті 89 ЦПК\~жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідач з травня 1998 року в житловому будинку [ADDRESS] не проживає. Після припинення шлюбних відносин відповідач зібрав свої особисті речі та вибув із спірного будинку. Факт не проживання відповідача з травня 1998 року зафіксовано в акті обстеження житлово-побутових умов від 26 листопада 2018 року , посвідченого головою квартального комітету «№ 11» Гончарук Т.В. за свідченнями сусідів та в акті обстеження житлово-побутових умов від 25 травня 2019 року , посвідченого головою квартального комітету «№ 11» Гончарук Т.В. за свідченнями сусідів (а.с. 6). Отже, відповідач не проживає і не користуються спірним житловим приміщенням понад рік, не виконує свої зобов`язання по оплаті комунальних послуг, не цікавиться ним і не підтримує приміщення в належному стані. Таким чином, суд вважає доказаним факт, що відповідач понад рік відсутній за місцем своєї реєстрації. \~ \~ \~ \~ Доказів щодо поважних причин не проживання відповідача в спірному домоволодінні з 1998 року не пред`явлено, підстав вважати наявними поважні причини не проживання відповідача з 1998 року у спірному домоволодінні судом не встановлено. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона\~повинна\~довести\~ті обставини,\~на\~які\~вона посилається\~як\~на\~підставу своїх\~вимог\~або\~заперечень,\~крім\~випадків,\~встановлених\~цим\~Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справ. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Щодо позовної вимоги про зняття відповідача з реєстрації. Зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місце проживання» на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача щодо зняття з реєстрації відповідача є передчасними та в їх задоволені слід відмовити, оскільки відповідно до вимог ст. 7 Закона України\~ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~ від 11.12.2003 року № 1382- IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду. Відповідно до Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила права проживання житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку і , тому, додаткового рішення не потребує. А, отже, в цій частині позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають. Враховуючи доведеність в судовому засіданні підстав позову [PERSON] та ненадання відповідачем доказів на спростування обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, а також, враховуючи, що відповідач фактично проживає за іншою адресою, суд вважає, можливим усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження належним їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 січня 1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Новіковою Н.В. будинком з надвірними будівлями [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] , [INFO] таким, що втратив право користування житловим будинком. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial