Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 17.02.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, що з 1979 року її батьки придбали частину житлового будинку по вул. Урицького, 15 в м. Котовську та проживали в ньому. В тому же році приїхала вона та з ними почала проживати в будинку. За час проживання у вказаному будинку а ні батьки, а ні вона не виготовляли правовстановлюючих документів на будинок, через відсутність необхідної суми коштів. Власником будинку була [PERSON], яка померла вже більше 20-ти років тому. Після смерті батьків, вона з 21-го року проживає в вищевказаному будинку. Нею було зроблено капітальний ремонт будинку, влаштовано подвіря будинку, та зроблено всі умови для комфортного проживання родини у будинку. В 2000 році вона зареєструвала своє місце проживання в вищевказаному будинку. В 2005 році вона почала займатися оформленням документів, та виявила плутанину в адресі будинку, а саме: згідно з правовстановлюючого документу - договору міни житлового будинку від 27 травня 1949 року [PERSON] належить 1/3 частина житлового будинку за адресою вул. Клари Цеткін 29. Проте, на скільки їй відомо, в 60- х роках адресу було змінено на вул. Клари Цеткін 19-а. В 1979 році батьки придбали цю частку нерухомості у [PERSON], а в 2005 році під час технічної інвентаризації було виявлено що цей будинок знаходиться за адресою: вул. Урицького, 15. До того ж змінилася доля [PERSON] з 1/3 на 16/100. Їй порадили звернутися до суду, тому що іншої можливості оформити документи не має. Але в звязку з хворобами та нестачею коштів вона не мала можливості звертатися до адвокатів та відстоювати свої права. На підтвердження її доводів, довідкою КП «Інвентаризатор» № 41 від 17. 02. 2016 року було надано інформацію про зміну поштової адреси та ідеальних часток по домоволодінню №15 вул. Урицького в м. Котовську, а саме: в звязку з тим, що вказане домоволодіння складається з двох житлових будинків та знаходиться на розі вулиць Урицького та [PERSON], за різних часів поштова адреса змінювалась. Житловий будинок літ. «А», виходить фасадом на вулицю Урицького, а житловий будинок літ. «Б» на вул. [PERSON]. Згідно архівної справи в 1940-1950 роках житловий будинок літ. «Б» знаходиться по вул. К. Цеткін, 29. В 1959 році домоволодінню після обєднання з житловим будинком літ. «А», по вул. Урицького надано поштову адресу вул. Урицького, 15, що підтверджує довідка з комунального відділу Котовської міської ради №358 від 25. 06. 1959 р. Мешканці житлового будинку літ. «Б» були помилково зареєстровані за адресою [INFO], тому що їх будинок знаходився поряд з домоволодінням по вух [PERSON], 19. Як доказ надаються копії розписок від 19. 12. 1962 р. з підписами мешканців домоволодіння про те, що вони не проти відчуження частини домоволодіння. В одній розписці пишуть адресу вул. К. Цеткін, 19-а, в іншій вул.Урицького, 15 (копії розписок додаються). Ідеальна частка [PERSON] змінилася з 1/3 на 16/100 в звязку з тим, що в 1949 р. існував один житловий будинок на земельній ділянці 124 кв. м по вулиці К. Цеткін. 29 (як зазначено в договорі міни). З плином часу земельну ділянку по вулиці К. Цеткін 29 (стара адреса) обєднали з ділянкою по вул. Урицького, 15. Після обєднання двох житлових будинків в одне домоволодіння було проведено перерахунок ідеальних часток. При зверненні до Котовського РВ ГУДМС в Одеській області для зміни адреси, їй відмовили в звязку з тим, що правовстановлюючі документи на неї відсутні, і [PERSON] вже давно померла. У звязку з цимпросила постановити рішення суду яким визнати за нею, [PERSON], в порядку набувальної давності право приватної власності на 16/100 частин домоволодіння з відповідною часткою господарчих будівель та споруд по вул. Урицького, 15 в м. Котовську Одеської області. В ході судового розгляду справи позивачка та її представник за довіреністю [PERSON] на позові наполягали у повному обсязі та у звязку із нещодавньою зміною назви вулиці з «Урицького» на «Михайлівська», просили постановити рішення суду яким визнати за нею, [PERSON], в порядку набувальної давності право приватної власності на 16/100 частин домоволодіння з відповідною часткою господарчих будівель та споруд по вул.Михайлівська, 15 в м. Котовську Одеської області. Представник Котовської міської ради за довіреністю [PERSON] в ході судового розгляду справи проти позову не заперечував, зважаючи на наявні обставини справи, що знайшли своє підтвердження доказами в ході судового розгляду. Вислухавши сторони, покази свідків та дослідивши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України. Частиною 1 ст.344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Факт правомірного заволодіння позивачем спірною частиною домоволодіння з відповідними господарськими будівлями й спорудами з 1979 року і відкритого володіння нею позивачкою до цього часу не заперечується відповідачем та найшов своє підтвердження показами свідків [PERSON] і [PERSON]. Так свідок [PERSON] показала, що свого часу проживала по сусідству із спірною частиною домоволодіння. Десь в кінці 70-х років батьки позивачки придбали у [PERSON] частину домоволодіння для свої дочки, яка є позивачкою у справі. Ця обставина відбувалась за її особистої присутності. З того часу вона, позивачка, вселилась у це домоволодіння і проживає в ньому до цього часу. Бувша власниця цієї частини домоволодіння переселилась в сільську місцевість і вже давно померла. За цей час позивачка провела ремонт цієї частини домоволодіння, провела газ, оплачує комунальні послуги. Ніхто до неї претензій з приводу цієї частки домоволодіння весь цей час не предявляє. Свідок, [PERSON] суду показав, що є бувшим чоловіком позивачки. Свого часу він також разом з нею жив у цій частині домоволодіння. Йому відомо, що цю частину свого часу придбали батьки позивачки у попередньої власниці, яка вже давно померла. Позивачка фактично утримує і володіє цією частиною домоволодіння. Ніхто до неї претензій з приводу цієї частки домоволодіння весь цей час не предявляє. Головою квартального комітету [PERSON] видано довідку від 14.02.2016 року, згідно якої вона, позивачка [PERSON], дійсно проживає в будинку по вул. Урицького, 15 (помилкова адреса реєстрації вул. Клари Цеткін, 19-а) з 1979 року по теперішній час. Довідкою (випискою з домової книги про склад сімї та прописку) КП «Інвентаризатор» №757 від 10. 02. 2016 року підтверджується, що [PERSON] і її родина постійно мешкають та зареєстровані за адресою [INFO] - фактично це вул. Урицького, 15. Відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року ( п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст.344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання за рішенням суду права власності на нерухоме майно ( ч.4 ст.344 ЦК України) може мати місце з 1 січня 2011 року. Отже встановлені судом обставини справи безперечно доводять добросовісність заволодіння позивачкою спірною частиною домоволодінням за адресою вул. Урицького, 15 (на цей час це вулиця Михайлівська згідно рішення Котовської міської ради №28-УІІ від 27.01.2016 року «Про перейменування вулиць, провулків, проспектів, бульварів, площ та скверів міста»), з 1979 року та відкрите володіння нею до цього часу. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом. Пленум ВСУ в постанові N 20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно. З урахуванням обставин справи та отриманих судом доказів цьому, суд вважає за можливе позов задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved