Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] в червні 2021 року звернувся до суду з позовом до Полтавської міської ради про визнання права власності на спадкове майно, в якому просив визнати за ним право власності на 7/25 частини житлового будинку «А-1», загальною площею 186,2 кв.м, тамбуру «а9», сараю «Б», сараю «Б1», гаражу «В», погребу «в», вбиральні «Г», гаражу «Д», погребу «д», гаражу «Ж», сараю «Л», літнього душу «Н», погребу «а6», огорожі №1, огорожі №2, вимощення №3, воріт №4, ями вигрібної №6 в [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач зазначив, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивача. Позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, зокрема на 7/25 частини житлового будинку в [ADDRESS] . Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину із підстав розбіжності площі будинку в правовстановлюючих документах та технічному паспорті, про що виніс постанову від 21.07.2020 року. Вказаний житловий будинок в [ADDRESS] належав [PERSON] , яка 19.07.1995 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] . Даний житловий будинок належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.07.1995 року. За життя [PERSON] не оформив свідоцтво про право на спадкове майно після [PERSON] , хоча фактично прийняв спадщину. [PERSON] також звернувся до Октябрського районного суду м.Полтави із позовом про визнання права власності на спадкове майно та провадження по даній справі було закрито у зв`язку із його смертю. Згідно свідоцтва про право на спадщину від 19.07.1995 року за адресою: [ADDRESS] знаходиться житловий будинок загальною площею 90,5 кв.м; погріб «а-6»; погріб «д»; сарай «Б», вбиральні «Г», «Д», «Е»; огорожі №1;№2;№4; замощення №3. Відповідно до технічного паспорту ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», виготовленого станом на 19.09.2019 року, за вищевказаною адресою знаходиться житловий будинок «А-1», загальною площею 186,2 кв.м, тамбур «а9», сарай «Б», сарай «Б1», гараж «В», погреб «в», вбиральня «Г», гараж «Д», погреб «д», гараж «Ж», сарай «Л», літній душ «Н», погреб «а6», огорожа №1, огорожа №2, вимощення №3, ворота №4, яма вигрібна №6. Протягом всього часу володіння будинком [PERSON] разом з родиною здійснювали перепланування та добудови, що і спричинило зміну загальної площі житлового будинку. Позивач звертався до Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Полтавській області із заявою про прийняття в експлуатацію житлового будинку та господарських будівель, але йому було відмовлено, оскільки самочинно збудовані (реконструйовані) об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на них в судовому порядку. За даними звіту про проведення технічного обстеження, складеного 06.05.2021 року експертом Соць В.М., встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.06.2021 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали. Третя особа: Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Полтавській області надіслала на адресу суду пояснення, в яких при ухваленні рішення поклалась на розсуд суду (а.с.31). Ухвалою суду від 16.06.2021 року задоволено клопотання представника позивача та замінено неналежного відповідача по справі виконавчий комітет Полтавської міської ради на належного відповідача Полтавську міську раду. Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому при вирішенні справи поклався на розсуд суду (а.с.39-40). Ухвалою суду від 13.08.2021 року було закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. Позивач та його представник до суду не з`явилися, просили справу розглянути у їх відсутність, позов задовольнити повністю. Представник відповідача у судові засідання неодноразово з`являвся, надав відзив на позов, заперечень проти задоволення позовних вимог від відповідача не надійшло. Представники третіх осіб: Перша полтавська державна нотаріальна контора, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Полтавській області в судове засідання не з`явилися, надали заяви, в яких просять справу розглядати у їх відсутність, фактично проти позову не заперечують. Суд вирішив розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явились до суду, на підставі наявних даних і доказів. Фіксація судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.4). [INFO] померла [PERSON] ; померлій на праві власності належав житловий будинок в [ADDRESS] . [PERSON] за життя 19.07.1995 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с.5, 8,9). Судом також встановлено, що на вказане домоволодіння виданий 19.03.2019 рокутехнічний паспорт (а.с.10-12). Як вбачається з копії технічного паспорту в 2012 році було здійснено самочинну реконструкцію житлового будинку літ.А-1 та самочинне будівництво сараю літ.Б1, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Згідно відповіді на звернення, Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції України в Полтавській області зазначив, що «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13.04.2011 року, не передбачено прийняття в експлуатацію самочинно збудованих об`єктів, а тому такі об`єкти підлягають прийняттю в експлуатацію після визнання права власності на них у судовому порядку. Відповідно звіту про проведення технічного обстеження, складеного 06.05.2021 року експертом Соць В.М., встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації житлового будинку та господарських будівель в [ADDRESS] (а.с.14-17). Статті 1216, 1218 ЦК України визначають поняття спадкування і склад спадщини, як перехід прав та обов`язків від фізичної особи яка померла, до інших осіб; до складу спадщини входять всі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування мають за законом діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив. У відповідності до ст.ст. 1222-1223, 1233-1234 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Позивач звернувся до державного нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину, зокрема на 7/25 частини житлового будинку в [ADDRESS] . Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину із підстав розбіжності площі будинку в правовстановлюючих документах та технічному паспорті, про що виніс постанову від 21.07.2020 року (а.с.6-7). Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає при умовах завершення його будівництва, введення його в експлуатацію та державної реєстрації права власності на нього. Зважаючи на п. 6 постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їх спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування». У своїй Постанові від 10 жовтня 2018 року у справі №520/17520/14-ц Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 373 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з частиною першою статті 376 ЦК України самочинно збудованим вважається об`єкт нерухомості, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без належного документа чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. У листі ВССУ від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «Рішення суду про визнання права власності на самочинно зведені будівлі та споруди за спадкоємцями має ґрунтуватись на оцінюванні наявних у матеріалах справи документів та інших доказів на підтвердження обставин, за наявності яких можливе задоволення таких вимог, зокрема: рішення компетентного органу про надання земельної ділянки для забудови; ступінь готовності самочинного будівництва; чи порушуються цим будівництвом права та законні інтереси інших осіб; в якому році було зведено самочинні будівлі; відповідність самочинно зведеної будівлі архітектурним, будівельним, санітарним, протипожежним правилам та нормам; наявність акта приймання (прийомки) в експлуатацію або сертифікату відповідності; якщо нерухомість збудована в сільській місцевості, то потрібно встановити чи зареєстрована вона у погосподарській книзі сільської ради». Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року №7, якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: - право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; - право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); - право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; - право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Із цього приводу Верховний Суд у вказаній постанові зазначив: якщо будівництво велося згідно із законом, то в разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Таким чином, право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності,

Outcome: approved