Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

Позивач 15 травня 2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину посилаючись на те, що 03.09.2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя і збереження сім'ї є неможливим, оскільки вони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. Тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засідання позов підтримала та просить розірвати шлюб і стягнути аліменти з відповідача на утримання доньки. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, але пояснив, що він сплачував аліменти дружині з того моменту, як вони перестали проживати разом, шляхом перерахування на платіжну картку позивачки. Крім того, просить врахувати той факт, що на його утриманні знаходиться матір, яка має важку хворобу і потребує постійної фінансової допомоги. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2010 року [PERSON] та [PERSON] вступили в зареєстрований шлюб (а.с.17). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.18). Відповідно до положень ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, зберегти сім'ю не надається можливим, тому шлюб підлягає розірванню. Спільного господарства сторони не ведуть з квітня 2015 року. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15.05.2015 року і до досягнення дитиною повноліття, то в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Судом встановлено, що малолітня [PERSON] на даний час проживає разом зі своєю матір'ю, [PERSON]. [PERSON] надавав матеріальну допомогу позивачу, що підтверджується копіями заяв на переказ готівки (а.с.45). Відповідач, відповідно довідки, наданої суду, працює заступником начальника управління по роботі з проблемною заборгованістю у ТОВ «Дельта Лізинг», посадовий оклад становить 5000 грн. (а.с.46). Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Часиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, відповідач є батьком малолітньої [PERSON], суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення позивача до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved