Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

Позивач 16.09.2016 року звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житлом і доводи мотивує тим, що він є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 31.05.2001 року. В цій квартирі з 14.12.2004 року також зареєстрована [PERSON], що є його двоюрідною сестрою. Фактично з вересня 2011 року [PERSON] перестала мешкати у вказаній квартирі та стала в тому ж році проживати окремо, і теперішнє місце її проживання йому не відомо. З того ж часу і по теперішній час відповідачка у його квартирі не проживає, що підтверджується актом від 14.09.2016 року. Також посилається на те, що відповідачка не здійснює плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги, вказані витрати несе він в повному обсязі. Особистих речей відповідач у зазначеній квартирі немає. В позовній заяві позивач зазначив, що отримання рішення суду про визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком, необхідне для зняття відповідача з реєстрації у відповідальності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р № 1382-ІV, оскільки кількість зареєстрованих осіб впливає на розмір оплати за комунальні послуги та оформлення субсидії, у звязку з чим був вимушений звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов і наполягав на його задоволенні. Відповідач [PERSON] визнала позов і не заперечувала на його задоволенні. Суд заслухавши пояснення позивача, відповідача та свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] суду свідчив, що позивача знає з народження оскільки проживає по сусідству, також знає його батька. Достовірно свідчив суду, що [PERSON] зареєстрована за адресою позивача та вже пять років не мешкає у вказаному будинку. Приходячи у гості до сусідів бачив що [PERSON] не має та її особистих речей в квартирі також не має і не довіряти свідченням свідка у суду підстав не має. З довідки №2098 від 15.09.2016 року виданої Ольгинською селищною радою Волноваського району Донецької області вбачається, що [PERSON] [INFO] зареєстрована за адресою: [INFO], але з вересня 2011 року по теперішній час за вищевказаною адресою не проживає, що є наявною у справі. З копії договору дарування частини жилого будинку від 31.05.2001 року посвідченого Державним нотаріусом Волноваської Держнотконтори Донецької області [PERSON], що є наявним у справі вбачається, що [PERSON] добровільно подарувала, а [PERSON] діючий від імені свого неповнолітнього сина [PERSON] прийняв у дар ? частину жилого будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд жилою площею 25.1 кв. м. розташованого в с. Лісне, Волноваського району Донецької області на земельній ділянці Ольгинської селищної ради Волноваського району Донецької області. 1/2 частина жилого будинку належить Дарувателю на підставі договору купівлі-продажу жилого будинку посвідченого 06.05.1992 року виконкомом Ольгинської селищної ради, Волноваського району за реєстром №246 зареєстрованого в Волноваському БТІ 06.06.1992 року за №-14. Дійсна вартість ? частини жилого будинку згідно довідки характеристики Волноваським БТІ 30.05.2001 року за №-718 становить 4343 гривень. З акту депутата Ольгинської селищної ради Волноваського району Донецької області від 14.09.2016 року укладеного в с. Лісне Волноваського району Донецької області, що є наявним у справі вбачається, що комісія у складі депутата Ольгинської селищної ради [PERSON] та мешканців с. Лісне, [PERSON] та [PERSON] обстежили будинок №21 кв. №1 с. Лісне, Волноваського району Донецької області з приводу проживання в ньому [PERSON] [INFO]. Комісією було встановлено, що [PERSON] за вказаною адресою вже пять років не мешкає, особистих речей в будинку не має. Сусіди [PERSON] та [PERSON] підтверджують факт, [PERSON] дійсно не бачили в будинку жодного разу за останні пять років. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених доказів дає суду підстави визнати, що позивач є власником квартири [ADDRESS], в будинку зареєстрований і мешкає з червня 2001 року. Відповідач по даній справі є двоюрідною сестрою позивача і була зареєстрована в квартирі на підставі рішення батька позивача. В квартирі не мешкає з 2011 року і речей в квартирі її не має, місце її проживання позивачу не відомо. Враховуючи, що відповідач добровільно залишив квартиру, в квартирі не мешкає на протязі 5-ти років, речей його не має, добровільно не знявся з реєстрації, що дає право суду визнати, що він перешкоджає позивачу як власнику будинку користуватися і розпоряджатися своїм майном, тому позов підлягає задоволенню, а також те, що відповідач в судовому засіданні позов визнала. Питання стягнення судових витрат позивач не ставить. На підставі ст.ст. 386 ч.2, 391 ЦК України та

Outcome: approved