Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.07.2019 року звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», треті особи, що не заявляють самостійних вимог: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Табінський Олег Володимирович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.03.2013 р. між ним та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 1458/3976ІХІЛА , згідно якого Банк надав Позивачу споживчий кредит в сумі 9 396,80 грн. Вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчений. Згідно листа ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від 17.08.2018 р. за вих. № ФК/1 та договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 р. права кредитора за Кредитним договором перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами». Як зазначив позивач, оскільки на думку відповідача, позивач умови кредитного договору належним чином не виконував, утворилась заборгованість, з метою стягнення якої 24.05.2019 р. відповідач звернувся з заявою за вих. №243891 про вчинення виконавчого напису нотаріуса до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Володимировича. 30.05.2019 р., нотаріус на підставі заяви відповідача від 24.05.2019 р. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3954 про стягнення з позивача на користь відповідача грошової суми в розмірі 10 084,51 грн. за період з 24.11.2015 р. по 24.05.2019 р. та 150,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього - 10 234,51 грн.12.06.2019 р. на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 59315367) та постанову про стягнення з боржника основної винагороди (ВП № 59315367). Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. Однак, як вказав позивач, з дня прийняття постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 р. і до 10.12.2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе виключно за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставне майно (п. 1 Переліку). 10.12.2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме п. 2 переліку застосував нотаріус, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Між тим, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14. про визнання нечинним і скасування п. 1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин». Тому Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Позивач вважає, що виконавчий напис від 30.05.2019 р., зареєстрований в реєстрі за № 3954 вчинений на не передбаченому переліком борговому документі - кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. На підставі наведеного, позивач просив позовні вимоги задовольнити. Ухвалою судді від 12.08.2019 р. відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження (а.с.47-48). Ухвалою суду від 19.11.2019 р. закрито підготовче судове засідання ат призначено справу до розгляду по суті (а.с.75-76). У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити з підстав викладених в позовних вимогах. Відповідач та треті особи про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, в судове засідання представники не з`явилися. Сторона відповідача поважності причин неявки свого представника до суду не повідомила, у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження строк, відповідач відзив на позов не подав. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, в порядку заочного розгляду справи. Відповідно до ч. 4 вказаної статті, заочний розгляд справи проводиться у разі, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04.03.2013 р. між позивачем [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» було укладено кредитний договір зі страхуванням життя позичальника № 1458/3976ІХІЛА, згідно якого Банк надав Позивачу споживчий кредит в сумі 9 396,80 грн. Вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчений (а.с.5). Згідно листа ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» від 17.08.2018 р. за вих. № ФК/1 та договору факторингу № 20182407-1/2 від 24.07.2018 р., права кредитора за вказаним кредитним договором перейшли до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами» (а.с. 17, 18-22). Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається. Оскільки позивач умови кредитного договору належним чином не виконує, утворилася заборгованість, з метою стягнення якої 24.05.2019 р. відповідач звернувся з заявою за вих. № 243891 про вчинення виконавчого напису (а.с.15, 16). 30.05.2019 р., Третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович, на підставі заяви відповідача від 24.05.2019 р. за вих. № 243891 вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3954 про стягнення з позивача на користь відповідача грошової суми (заборгованість за Кредитним договором) в розмірі 10 084,51 грн. за період з 24.11.2015 р. по 24.05.2019 р. та 150,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього - 10 234,51 грн. (а.с.14). 12.06.2019 р. на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським Олегом Володимировичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 59315367) та постанову про стягнення з боржника основної винагороди (ВП № 59315367) (а.с. 23,24). Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999р. за №1172. Із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Саме цю норму застосувала третя особа нотаріус Гуревічов О.М.., вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017р. у справі №826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на нотаріально не посвідченому кредитному договорі, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено: «Оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття». Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить о висновку, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р., оскільки вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved