Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 18 жовтня 2017 року звернулась до суду з названим позовом, в якому зазначила, що вона з відповідачем перебуває в шлюбі з 11 червня 2011 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Подружнє життя з відповідачем не склалося, в сімї часто виникають непорозуміння та сварки, через що між ними припиненні шлюбні стосунки і вони перестали вести спільне господарство. Позивач вказує, що утримання дитини здійснює вона, тому позивач вважає, що зберегти шлюб неможливо і просить суд його розірвати та стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, та стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. Позивач в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги. Відповідач позовні вимоги визнав повністю, проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 11 червня 2011 року, що стверджено свідоцтвом про шлюб серії І-ОК № 112666 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають сина, [PERSON], [INFO] (а.с.7). Подружнє життя з відповідачем не склалося, в сімї часто виникають непорозуміння, через що між сторонами припиненні шлюбні стосунки і вони перестали вести спільне господарство. Позивач вказує, що дитина перебуває на її утриманні. Від надання терміну на примирення сторони в судовому засіданні категорично відмовились. Відповідно до ст. 112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Даючи оцінку показам сторін та досліджених в судовому засіданні письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовну заяву слід задовольнити повністю, виходячи із тих міркувань, що непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, статтею 51 Конституції України передбачено, що батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Крім того, такий обовязок передбачено i в ст. 180 Сімейного кодексу України. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. У разі ухилення від цього обовязку кошти на утримання дитини стягуються в судовому порядку. Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначені розміру аліментів суд враховує, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Ст. 183 Сімейного Кодексу України вказує, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тож враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved