Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 24.12.2019 звернулася до суду з указаним позовом та просила розірвати договір оренди земельної ділянки площею 6,520 га, кадастровий номер 1221882000:01:001:0732, розташованої на території Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, укладений 01.07.2008 між її батьком [PERSON] і ТОВ «Алькон-Сервіс», зареєстрований 11.02.2009 у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 040912100249, а також зобов`язати відповідача негайно передати їй земельну ділянку в стані, придатному для цільового використання, шляхом внесення змін до відомостей про оренду в Державному земельному кадастрі. Також просила суд змінити відсоткову ставку нарахування орендної плати за період з 2017 по 2019 роки, з 3 % до 12 %, стягнути з ТОВ «Алькон-Сервіс» на її користь орендні платежі у сумі 68038,48 грн, пеню, - 2748,47 грн, а також витрати зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з 22.11.2016 вона є власником зазначеної земельної ділянки, площею - 6,520 га, яку успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка, у свою чергу, успадкувала її після смерті свого та батька позивача, [PERSON] . За життя [PERSON] 01.07.2008 уклав з ТОВ «Алькон-Сервіс» договір оренди належної йому на праві власності на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДП № 117484, земельної ділянки, площею 6,520 га. Відповідно до умов цього Договору, за користування вказаною земельною ділянкою орендар ТОВ «Алькон-Сервіс» сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну ділянку) у розмірі 1672,84 грн. Відповідно до п. 4 Договору оренди, договір укладено сторонами терміном на 16 років. Успадкувавши у 2016 року вказану земельну ділянку, набула усіх прав щодо неї, зокрема і право на отримання орендної плати за користування земельною ділянкою ТОВ «Алькон-Сервіс». Однак, орендар належним чином не сплачує орендну плату, та не виконує умови договору, у зв`язку із чим остання вимушена звернутися до суду. Позивач та її представник у судовому засіданні просили задовольнити позов з підстав, наведених у ньому. У подальшому, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подано. Заяв, клопотань з процесуальних питань, у тому числі і про відкладення розгляду справи з поважних причин, до суду не надходило. Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (п.п.66-69 рішення у справі «Смірнова проти України»). Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07.07.1989 зазначено, що «…учасник справи зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.» У рішенні «Пономарьов проти України» ЄСПЛ наголосив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження За даних обставин, неодноразові неявки відповідача в судові засідання суд розцінює як намір затягування розгляду справи, що суперечить вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 1950 року. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, її категорію та складність, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неодноразові неявки до суду без поважних причин, не подання відзиву, відсутність обґрунтованих підстав для відкладення судового засідання, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних доказів, за відсутності учасників процесу, що не суперечить вимогам ч. 1 ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки (пай № [NUMBER] ), площею - 6,520 га, що розташована на території Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 1221882000:01:001:0732, яку остання успадкувала після смерті матері [PERSON] , яка, у свою чергу, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , померлого, [INFO] , але не оформила своїх спадкових прав, про що свідчать свідоцтво про право на спадщину за законом від 22.11.2016 (а.с. 17), витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 45873257 від 22.11.2016 (а.с.18), договір про поділ спадкового майна від 22.11.2016 (а.с. 19) та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 73643675 від 22.11.2016 (а.с. 20). Земельна ділянка з кадастровим номером 1221882000:01:001:0732 за життя належала [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності за землю серії ІІ ДП № 117484, виданого 28.02.2003 Криворізькою районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, згідно з розпорядженням голови Криворізької районної державної адміністрації від 17.03.2002 № 194-р, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю № 5044 (а.с. 17). Окрім того, за життя [PERSON] , будучи власником вказаної вище земельної ділянки, уклав з ТОВ «Алькон-Сервіс» Договір оренди земельної ділянки від 01.07.2008, який зареєстровано у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії Державне підприємство «Державного земельного кадастру», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди вчинено запис від 11.02.2009 № 040912100249 (а.с. 14-16). Згідно з п. 1, п. 4 Договору оренди, [PERSON] , за життя, надав, а відповідач ТОВ «Алькон-Сервіс» прийняв в оренду земельну ділянку розміром 6,520 фізичних гектарів, вартістю 55761,44 грн, що розміщена на території Глеюватскьої сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1221882000:01:001:0732, терміном на 16 років (а.с.14). Вказане також підтверджується Актом прийому передачі земельної ділянки до Договору оренди земельної ділянки від 11.02.2009, з якого слідує, що [PERSON] передав ТОВ «Алькон-Сервіс», у особі його директора Баранової Т.В. , вищевказану земельну ділянку в задовільному стані (а.с. 16) Відповідно до п. 3 Договору оренди, за користування вказаною в договорі земельною ділянкою, орендар сплачує орендодавцю щороку орендну плату (в розрахунку на одну земельну ділянку) у розмірі 1672,84 грн. Розмір орендної плати визначається за домовленістю між сторонами, але не може бути меншим від розміру встановленого чинним законодавством. Орендна плата, враховуючи невиплачену, підлягає індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України. Також, п. 11 Договору оренди передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, не є підставою для зміни умов або розірвання Договору. Як встановлено судом, [PERSON] помер [INFO] та після його смерті прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, його дружина, [PERSON] [PERSON] померла [INFO] Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як визначено у ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.11.2016, яке посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кірієнко І.М., [PERSON] отримала земельну ділянку (пай № [NUMBER] ), площею 6,520 га, у спадщину (а.с. 17). Виходячи з наведеного, можна зробити висновок, що після отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 6,520 га, з кадастровим номером 1221882000:01:001:0732, до позивача перейшли всі права та обов`язки орендодавця, передбачені Договором оренди земельної ділянки від 01.07.2008, що укладений між [PERSON] та ТОВ «Алькон-Сервіс», у тому числі, остання набула право отримати орендну плату за вказану землю, як таку, що перебуває у користуванні відповідача. Відповідно до матеріалів справи, ТОВ «Алькон-Сервіс» надіслало [PERSON] для погодження Договір оренди земельної ділянки від 13.04.2017, відповідно до умов якого пропонувало укласти Договір оренди щодо належної останній земельної ділянки площею 6,520 га терміном на 18 років та орендною платою у розмір 3 % від нормативної грошової оцінки, що становило 6037,95 грн (а.с. 30). Не погодившись з умовами Договору оренди земельної ділянки від 13.04.2017, позивачем [PERSON] направлено ТОВ «Алькон-Сервіс» підписаний нею новий проект Договору від 13.04.2017, відповідно до умов якого вона пропонувала встановити орендну плату у розмірі 6,81 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, зі строком користування нею терміном 7 років. Окрім того, у разі непогодження вказаного Договору відповідачем, [PERSON] пропонувала розірвати діючий Договір оренди земельної ділянки від 01.07.2008 та на підтвердження своїх намірів долучила до проекту Договору оренди земельної ділянки від 13.04.2017, підписану нею угоду про розірвання договору (а.с.33-37). Вищевказані документи отримано відповідачем (а.с. 29), однак, як стверджує позивач, будь-яких пропозицій від ТОВ «Алькон-Сервіс» вона не отримувала. При цьому, відповідач і надалі користується належною їй земельною ділянкою. Окрім того, з 2017 року по 24.12.2019 (день звернення з позовом до суду), відповідач не здійснює орендну плату за користування земельною ділянко. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним Кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст. 2 Закону України «Про оренду землі»). Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За змістом ст. 21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди законодавству. Відповідно до Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян-власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2002 № 92 та Указу Президента України від 19.08.2008 року № 725/2008 «Про невідкладні заходи щодо захисту власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)», визнано одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 3 відсотків визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря. Оскільки п. 1, п. 3 Договору оренди земельної ділянки від 01.07.2008, який є діючим, передбачено, що станом на 2008 рік грошова оцінка відповідної земельної ділянки складала 55761,44 грн, а орендна плата за користування земельною ділянкою складала 1672,84 грн, що відповідає 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки (з розрахунку: 55761,44*3/100=1672,84), суд приходить до висновку, що при укладенні цього Договору оренди сторони дійшли домовленості щодо визначення розміру орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що перед судом не спростовано. Відповідно до ч. 1 ст. 23 Закону України «Про оренду землі», орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Статтею 654 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, який змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту. Аналогічне положення передбачено і в самому Договорі оренди від 01.07.2008, згідно з п. 8 (а.с.14 зворот). У той же час, у матеріалах справи відсутні докази того, що такі зміни сторонами погоджувались і в Договір оренди вносились відповідно до п. 8. Додаткові угоди з цього приводу між сторонами не укладалися, отже відсутні підстави для нарахування орендної плати в іншому розмірі, аніж 3 %, а саме 6,81 % та 12 %, як стверджує позивач, тобто, позивачем не надано суду доказів, що сторонами було переглянуто розмір орендної плати та укладено додаткову угоду з приводу підвищення розміру орендної плати до 6,81 % чи 12 %. Як визначено п. 3 Договором оренди земельної ділянки від 01.07.2008, орендар сплачує орендну плату протягом терміну дії Договору: з 10 по 31 вересня - 25 %, а решта, з 01 по 31 грудня- 75 %, кожного року (а.с.14). Частиною 1 статті 24 Закону України «Про оренду землі» визначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати. Вказаному праву орендодавця кореспондує обов`язок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату за володіння і користування його земельною ділянкою. Відповідно до ч. 3 ст. 31 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним Кодексом України та іншими законами України. За приписами п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Отже, згідно зі с.ст. 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі», основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11.10.2017 у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06.03.2019 у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». Підстави для припинення договору шляхом його розірвання визначені в п. 9 Договору, а саме дія договору припиняється шляхом його розірвання, зокрема за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених Договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Крім того визначено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається. Умовами розірвання договору в односторонньому порядку є лише випадки визначені законом. Позивач, як на підставу своїх вимог посилається на те, що відповідачем систематично не сплачується орендна плата за користування земельною ділянкою, з 2017 року. При цьому відповідач, який неодноразово викликався в судові засідання, до суду не прибув, та не спростував доводи викладені позивачем у позовній заяві. Ухвала суду від 09.09.2020 про витребування доказів, а саме, відомості про нарахування та виплату орендної плати за 2018 та 2019 роки [PERSON] , яку ТОВ «Алькон-Сервіс» отримало 20.10.2020, останнім не виконано (а.с.96-97,109). Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем грубо порушено строки сплати орендної плати у терміни, визначені договором оренди землі від 01.07.2008. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для розірвання договору оренди землі у зв`язку із порушенням відповідачем свого обов`язку щодо систематичної виплати орендної плати, оскільки орендної плати є істотною умовою договору оренди. Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо с внесення орендної плати є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як видно з матеріалів справи, відповідачем не надано доказів внесення орендної плати за користування земельною ділянкою, у зв`язку із чим, беручи до уваги нормативно грошові оцінки земельної ділянки кадастровий номер 12218820000:01:001:0732 за 2018 рік (а.с.21), яка складає 179055,38 грн та за 2019 рік (а.с.22), яка складає 167724,42 грн, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню орендна плата за користування земельною ділянкою в розмірі 10403,39 грн, з розрахунку 3 % від нормативної грошові оцінки земельної ділянки (179055,38/100*3=5371,66) + (167724,42/100*3=5031,73) =10403,39 грн (за 2018 та 2019 роки). Що стосується стягнення заборгованості з відповідача з орендної плати за користування земельною ділянкою за 2017 рік, то суд, з урахуванням вимог ст. 12-13 ЦПК України, не вбачає підстав для задоволення позовних вимог у цій частині, з огляду на те, що позивачем не надано доказів, а саме витягу про нормативну грошову оцінку земельної ділянки площею 6,520 га, кадастровий номер 12218820000:01:001:0732 за 2017 рік. Клопотання перед судом про її витребування позивачем та її представником не заявлялося. Окрім того, сторони укладаючи спірний Договір оренди землі, згідно з п. 5.17 визначили, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному розмірі сплачувати орендну плату, визначену у Договорі, у разі порушення цих зобов`язань орендар сплачує пеню в розмірі 0,01 % від суми орендної плати за кожний день прострочення. У разі несплати орендної плати в строк, згідно з п. 3 цього Договору оренди, якщо сторони не знайшли порозуміння, договір підлягає обов`язковому розторгненню. Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з розміру невнесеної орендної плати, а також враховуючи період прострочення, та строки виплати орендної плати, передбачені п. 3 Договору оренди земельної ділянки, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача пені за період з 01.10.2018 (дата прострочення грошового зобов`язання за 2018 рік) по 15.03.2021 (дата ухвалення рішення суду), у загальному розмірі 678,03 грн, що складається з наступного: - з 10.09.2018 по 31.09.2018: 1342,92 грн (нарахована сума орендної плати за 2018 рік - 25 % відповідно до п. 3 Договору оренди) х 0,01% х 897 днів прострочення (з 01.10.2018 по 15.03.2021 - день ухвалення рішення суду) /100 = 120,50 грн - сума неустойки (пені); - з 01.12.2018 по 31.12.2018: 4028,74 грн (нарахована сума орендної плати за 2018 рік - 75 % відповідно до п. 3 Договору оренди) х 0,01% х 805 дні прострочення (з 01.01.2019 по 15.03.2021 - день ухвалення рішення суду) /100 = 324,31 грн - сума неустойки (пені); - з 10.09.2019 по 31.09.2019: 1257,93 грн (нарахована сума орендної плати за 2019 рік - 25 % відповідно до п. 3 Договору оренди) х 0,01% х 532 дні прострочення (з 01.10.2019 по 15.03.2021 - день ухвалення рішення суду) /100 = 66,92 грн - сума неустойки (пені); - з 01.12.2019 по 31.12.2019: 3773,80 грн (нарахована сума орендної плати за 2019 рік - 75 % відповідно до п. 3 Договору оренди) х 0,01% х 440 дні прострочення (з 01.01.2020 по 15.03.2021 - день ухвалення рішення суду) /100 = 166,04 грн - сума неустойки (пені); Як визначено ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Цивільне судочинство здійснюється на підставі принципів змагальності та диспозитивності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, оцінюючи докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що Договір оренди земельної ділянки площею 6,520 га, кадастровий номер 1221882000:01:001:0732, розташованої на території Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, укладений 01.07.2008 між [PERSON] і ТОВ «Алькон-Сервіс», зареєстрований 11.02.2009 у Криворізькому відділі Дніпропетровської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру» за № 040912100249, підлягає розірванню, через істотні порушення умов договору, зокрема, систематичної несплати орендної плати, у зв`язку з чим, відповідач зобов`язаний негайно передати позивачу земельну ділянку в стані, придатному для її цільового використання. Окрім того, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сума заборгованості зі сплати орендних платежів у розмірі 10403,39 грн та пеня в розмірі 678,03 грн. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, розмір понесених позивачем судових витрат, пов`язаних з розглядом справи,

Outcome: partial