Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

Позивач 16.05.2017 року звернувся до суду із позовом до відповідача про спростування недостовірної та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформації, відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації, мотивуючи тим, що згідно ч. 2 ст. 124 Конституції України «...юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі...». Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України «...кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу...». Зокрема, вимогами ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України передбачене конституційне право особи, котре полягає в тому, що кожен має право на спростування недостовірної інформації про себе, а також на відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням такої інформації. Згідно вимог ст. 277 ЦК України «…Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та ( або ) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена…». Ст. 280 ЦК України також визначено, що : «…Якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та ( або ) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню…». Він звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області ( за зареєстрованим місцем проживання відповідача ), визначивши відповідачем гр. [PERSON] , оскільки саме ним була поширена недостовірна інформація, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, у зв`язку з чим, йому була спричинена моральна шкода, яку оцінює в 10 000 грн. Свої позовні вимоги обґрунтовав наступним. Так, 08.02.2017 року близько о 15.30 год. у приміщенні Полтавської районної ради за адресою : вул. Шевченка, 5, м. Полтава, під час засідання Постійної комісії районної ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, екології та раціонального природокористування ( Земельна комісія ) Полтавської районної ради, заступник голови Земельної комісії - [PERSON] у присутності депутатів Полтавської райради повідомив, що він не буде приймати участі у голосуванні по питанням надання дозволу ПАТ «Полтавське» щодо землекористування, оскільки йому вранці був телефонний дзвінок від [PERSON] з невідомого номеру, який йому став погрожувати фізичної розправою, а саме : вбивством. Він ососбисто був присутній на вказаному засіданні Земельної комісій як представник ПАТ «Полтавська», оскільки вирішувалося питання надання дозволів на землекористування даного товариства. Цього ж дня, 08.02.2017 року він, після зазначених подій, відразу звернувся до Полтавського відділу поліції ГУНП в Полтавській області з відповідною заявою про подію щодо неправомірних дій гр. [PERSON] . За результатами розгляду його заяви ДОП Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області старшим лейтенантом поліції - Чаюн Д.П. винесено висновок перевірки по зверненню гр. [PERSON] від 08.02.2017 року, за яким матеріали перевірки списано до справи Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області в порядку Закону України «Про звернення громадян». В ході даної перевірки наведений факт про повідомлення з боку гр. [PERSON] у присутності депутатів Полтавської райради про ніби то його телефонний дзвінок про погрози фізичною розправою ( вбивством ) підтверджують своїми письмовими поясненнями : гр. [PERSON] та гр. [PERSON] , а гр. [PERSON] взагалі відмовився від пояснень в порядку ст. 63 Конституції України. Доводить до відома суду, що розповсюджена відповідачем інформація не відповідає дійсності та принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Крім цього, поширена відповідачем інформація щодо його ніби то погроз гр. [PERSON] в телефонному режимі є фактичним твердженням, а не оціночним судженням, оскільки вказану інформацію можна перевірити на відповідність. Відповідач, роблячи відповідну заяву під час засідання Земельної комісії Полтавської районної ради, фактично звинуватив його у вчиненні кримінального правопорушення за ознаками злочину, відповідальність за який передбачена ст. 129 КК України. Зокрема, відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що : «…інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді…». Інакше кажучи, інформація як така - це відомості про конкретні факти. На відміну від них відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» - «…Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири ). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості..». Згідно роз`яснень п. 15 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року визначено, що : «…«…При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин : а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти : опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі… Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ). Згідно ч. 3 ст. 277 ЦК України ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного ( презумпція добропорядності ). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо ) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила…». Отже, в даній категорії справ тягар доказування достовірності поширеної інформації, яка порочить честь, гідність та ділову репутацію позивача, лежить на відповідачеві, у свою чергу позивач повинен довести факт поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб, а в нашому випадку мало місце публічне повідомлення, що відбувалося на засіданні Земельної комісії Полтавської районної ради у присутності депутатів Полтавської райради та присутніх на комісії. Крім цього, поширивши недостовірну інформацію стосовно нього гр. [PERSON] тим самим принизив мою особисту честь, гідність та ділову репутацію, оскільки це призвело до негативної соціальної оцінки моєї особистості в очах оточуючих, а також негативної суспільної оцінки моїх ділових і професійних якостей, у зв`язку з чим спричинив йому моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 10 000 грн. Враховуючи положення п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України, яка визначає, що моральна шкода полягає, в тому числі : у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Отже, вважає, що в даному випадку відповідач, поширивши недостовірну інформацію стосовно нього, зазіхнув на його конституційні права, оскільки ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, для захисту яких я й звернувся до суду з даними позовними вимогами та вважаю, що вони є законними і обґрунтованими та підлягають задоволенню. Прохав : - визнати такими, що не відповідають дійсності, ганьблять честь, гідність та ділову репутацію гр. [PERSON] , відомості, розповсюджені гр. [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ), а саме : 08.02.2017 року близько о 15-30 год. у приміщенні Полтавської районної ради за адресою : вул. Шевченка, 5, м. Полтава, під час засідання Постійної комісії районної ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, екології та раціонального природокористування Полтавської районної ради заступник голови Земельної комісії - гр. [PERSON] у присутності депутатів Полтавської районної ради повідомив, що йому вранці був телефонний дзвінок з невідомого номера від гр. [PERSON] , який погрожував йому фізичною розправою ( вбивством ). - зобов`язати гр. [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) попросити вибачення у гр. [PERSON] та в якості спростування зачитати резолютивну частину рішення суду в місячний термін після набрання рішенням законної сили без будь яких особистих або інших коментарів у приміщенні Полтавської районної ради за адресою : вул. Шевченка, 5 м. Полтава, під час засідання Постійної комісії районної ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, екології раціонального природокористування Полтавської районної ради у присутності депутатів Полтавської районної ради. - стягнути з гр. [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на користь гр. [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] 3) моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. - вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 17.05.2017 року було відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про спростування недостовірної та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію, інформації, відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації ( а. с. 27 т. 1 ). 31.05.2017 року відповідачем було надано письмові заперечення на позовну заяву про спростування недостовірної інформації та такої, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформації з додатком ( а. с. 40 - 44 т. 1 ), де послався на те, що 18.01.2017 року знаходячись у своєму робочому кабінеті за адресою : [ADDRESS] , о 08-52 год. на його телефонний номер відбувся вхідний телефонний дзвінок, який як він стверджував був йому невідомим, при цьому абонент представився [PERSON] . Як доказ була надана виписка вхідних дзвінків від оператора телекомунікаційних мереж. В судовому засіданні представник позивача в особі адвоката - Панченко О.О. ( а. с. 30 - 31, 69 т. 1 ) заявила клопотання про проведення процедури врегулювання спору за участю судді у формі спільних нарад, посилаючись на те, що позивач та відповідач можуть врегулювати даний спір в такому порядку. Як вбачається з матеріалів справи в судовому засіданні представник відповідача на той час проти заявленого клопотання не заперечував. Відповідно до ст. 201 ЦПК України врегулювання спору за участю судді проводиться за згодою сторін до початку розгляду справи по суті. Проведення врегулювання спору за участю судді не допускається у разі, якщо у справу вступила третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Ст. 202 ЦПК України визначено, що про проведення процедури врегулювання спору за участю судді суд постановляє ухвалу, якою одночасно зупиняє провадження у справі. У випадку недосягнення сторонами мирного врегулювання спору за наслідками проведення врегулювання спору повторне проведення врегулювання спору за участю судді не допускається. Згідно ч.1 ст. 203 ЦПК України проведення врегулювання спору за участю судді здійснюється у формі спільних та ( або ) закритих нарад. Сторони мають право брати участь у таких нарадах у режимі відеоконференції в порядку, визначеному цим Кодексом. Спільні наради проводяться за участю всіх сторін, їх представників та судді. За таких підстав, судом було встановлено, що проведення процедури врегулювання спору за участю судді у формі спільних нарад сприятиме досягненню між сторонами компромісу, який задовольнить обидві сторони. Враховуючи спільну згоду сторін на врегулювання спору за участю судді, а також те, що розгляд справи по суті не було розпочато, суд визначив за необхідне зупинити провадження у даній справі та розпочати процедуру врегулювання спору за участю судді, в зв`язку з чим ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30.05.2018 року було призначено спільну нараду за участі сторін та їх представників на 18.06.2018 року на 14-00 год. ( а. с. 112 - 113 т. 1 ). Станом на 21.09.2018 рік спір між сторонами не було врегулювано. За даних обставин суд дійшов висновку, що сторони не досягли домовленості щодо вирішення спору. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 21.09.2018 року було припинено врегулювання спору за участю судді в цивільній справі за позовом гр. [PERSON] до гр. [PERSON] та відновлено провадження у даній цивільній справі ( а. с. 123 - 124 т. 1 ). Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області 25.09.2018 року в порядку передбаченому ч. 4 ст. 204 ЦПК України дану цивільну справу було передано 25.09.2018 року згідно повторного розподілу відповідно до ст. 33 ЦПК України судді - Гальченко О.О. та призначено підготовче судове засідання ( а. с. 125 - 126 т. 1 ). В підготовче судове засідання 03.12.2018 року з`явився лише представник позивача в особі адвоката - Панченко О.О., інші сторони з невідомих суду причин не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином, про що маються докази у справі. Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 03.12.2018 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті ( а. с. 148 т. 1 ). В судовому засіданні представник позивача в особі адвоката Панченко О.О. позовні вимоги підтримала із вказаних в ньому підстав, надавши можливі докази на їх підтвердження та дала нагальний аналіз відбувшихся подій на засіданні земельної комісії відповідно до обґрунтування заявлених вимог позивачем. Заявлених свідків, не зважаючи на неодноразові їх виклики судом належним чином, через їх надмірну зайнятість в зв`язку із займаними посадами, забезпечити явкою до суду не вдалось. Відповідач та його представник в особі адвоката - Гостіка Є.В. ( а. с. 208 - 213 т. 1 ) позов не визнали, пояснивши, що телефонний дзвінок відбувся з невідомого номера відповідачу, і особа, яка телефонувала йому представилася як гр. [PERSON] . Тому, на засіданні земельної комісії ним було повідомлено про даний факт як підставу не прийняття його участі у голосуванні, що доводять докази додані до заперечень відповідача. Що не вважають негативною інформацією, тому позов вважають надуманим. З цього факту щодо погроз вбивства нібито позивачем відповідачу, відповідач не звертався до правоохоронних органів з невідомих причин. Свідок гр. [PERSON] ( а. с. 1 т. 2 ) пояснив, що до нього час від часу у робочий кабінет приїздить гр. [PERSON] , бо мають дружні стосунки. Тому, 08.02.2017 року гр. [PERSON] приїхав до нього, у останнього на мобільний телефон пролунав дзвінок, який він ввімкнув на голосовий зв`язок і він почув : « Це [PERSON] , не лізь в мої справи, бо якщо ти ще не був битий, то будеш битий». При цьому, прізвище не лунало. Вважає, що відповідач знав хто це телефонує йому та тому ввімкнув голосовий зв`язок, бо хотів посміятися над ним та щоб потім був у нього свідком. На земельній комісії він присутнім не був і про події, які там відбулися він нічого не знає. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідка, виходячи з усіх досліджених судом письмових доказів, дослідивши матеріали справи, матеріали висновку № 1622 від 08.02.2017 року за зверненням гр. [PERSON] з ГУ НП ПВП в Полтавській області, вважає, що позов доведений та підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Згідно ч.3 ст. 277 ЦК ( 435-15 ) негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного ( презумпція добропорядності ). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій ( наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо ) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Згідно роз`яснень, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1 , недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичнихзасобів ( вживання гіпербол, алегорій, сатири ). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. А тому, не можуть бути предметом судового захисту відповідно до ст. 277 ЦК України, оскільки їх не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати ( на відміну від перевірки істинності фактів ). Аналізуючи наведені норми та роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1, суд приходить до висновку, що поширена відповідачем інформація не є оціночним судженням, оскільки вона містить саме фактичні твердження, які можна перевірити з точки зору їх достовірності. В даному випадку недостовірна інформація стосовно позивача була поширена шляхом повідомлення в публічному виступі у присутності більш ніж однієї особи, а саме: під час засідання Постійної комісії районної ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, екології та раціонального природокористування Полтавської районної ради. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності ( неповні або перекручені ). З урахуванням вищевикладеного, на підставі зібраних у справі доказів, суд дійшов до висновку, що поширена відповідачем негативна інформація відносно позивача є недостовірною, оскільки особа, яка її поширила, не довела протилежного ( презумпція добропорядності ), а тому відповідач зобов`язаний спростувати недостовірну інформацію у такий же спосіб, у який вона була поширена, про що у п. 25 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» наголосив Пленум ВСУ. Так, відповідачем у запереченні на позовну заяву від 31.05.2018 року було зазначено, що телефонний дзвінок відбувся з невідомого йому номера, і особа, яка телефонувала йому представилася як гр. [PERSON] . Тобто, відповідач достовірно не знав, що йому телефонував саме гр. [PERSON] , а посилання відповідача на те що абонент представився гр. [PERSON] не знайшло свого документарного підтвердження. Отже, ні відповідач, ні його представник не надали до суду доказів того, що вранці 08.02.2017 року йому телефонував саме гр. [PERSON] та під час телефонної розмови погрожував вчинити над ним фізичну розправу, про що в подальшому гр. [PERSON] повідомив у стверджувальній формі повідомив депутатів Полтавської районної ради, які були присутні під час засідання Постійної комісії районної ради з питань агропромислового комплексу, земельних ресурсів, соціального розвитку села, екології та раціонального природокористування. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то позивачем зазначено, що своїми неправомірними діями відповідач - гр. [PERSON] принизив його особисту честь, гідність та ділову репутацію, оскільки це призвело до негативної соціальної оцінки його особистості в очах оточуючих, а також, негативної суспільної оцінки його ділових і професійних якостей, у зв`язку з чим спричинив моральну шкоду, розмір якої оцінено позивачем у 10 000 грн. Ст. 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є : здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я ( найменування ); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу ( ч. 1 ст. 16 ЦК України ). Положеннями п. 4 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає, в тому числі : у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності ( в тому числі інтелектуальної ), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовна вимога щодо відшкодування моральної шкоди є обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню у розмірі визначеному судом як адекватне відшкодування з урахуванням положень Постановою Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди», Постановою Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Outcome: partial