Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника - адвоката Черних Вікторії Олександрівни, звернувся до Яготинського районного суду Київської області з позовною заявою до Яготинської міської ради Київської області про встановлення факту постійного проживання та визнання права власності на спадкове майно, в якому вказав, що в кінці березня 2016 року [PERSON] разом зі своїми батьком - [PERSON] - поїхали до родичів на територію Російської Федерації, де [INFO] [PERSON] стало зле та він помер. Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки площею 2,77 га (точна площа земельної ділянки після визначення кадастрового номеру становить 2,7716 га), яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Супоївської сільської ради Київської області. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України позивач являється спадкоємцем першої черги за законом. В передбачений законодавством термін позивач до нотаріуса не звертався, однак вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав разом з ним до дня його смерті. Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Разом з тим, одержати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказане спадкове майно позивач не може, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку є втраченим. Враховуючи викладене, просив встановити, що [PERSON] постійно проживав разом із [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю до дня його смерті; визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,7716 га, кадастровий номер 3225587400:06:008:0077, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Супоївської сільської ради Бориспільського району Київської області. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засіданні не з`явився, через канцелярію суду направив заяву про розгляд справи в його відсутність та визнання позову. Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача, показання свідків, суд вважає, що вимоги позивача підлягають до задоволення. Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] , показав, що позивач весь час проживав зі своїм батьком в м.Яготин Київської області. Оскільки хвора була баба позивача, то він разом зі своїм батьком поїхали до неї, бо вона проживала на території Російської Федерації, і там помер батько позиивач, та там поховали, бо не було можливості сюди перевезти. Аналогічні показанняв судовому засіданні надали свідок [PERSON] та [PERSON] .. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до роз`яснень п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Душанбе, Таджикистан, зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 8-9). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 10) [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Душанбе, має батьків [PERSON] та [PERSON] . З копії Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 11) [PERSON] , громадянин України, [INFO] , уродженець м. Душанбе, помер [INFO] у селищі міського типу Грибановський Грибанівського району Воронезької області, актовий запис № 163. З копії паспорта серія [NUMBER] , виданого 18 жовтня 1997 року Яготинським РВ ГУ МВС України в Київській області (а.с. 16-18) вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м. Душанбе. З Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку (а.с. 12), копії Державного акта на право приватної власності на землю серія ІІІ-КВ № 059931 (а.с. 13-14), Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 15) вбачається, що [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 2,77 га (точна площа земельної ділянки після визначення кадастрового номеру становить 2,7716 га), яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Супоївської сільської ради Київської області. З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру (а.с. 21) вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Частиною 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статей 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуюче вище викладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved