Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

Позивач 30.06.2016 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації за невикористану частину відпустки та середнього заробітку за час затримки розрахунку. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що він у період з лютого 2011 року по грудень 2014 року перебував з відповідачем у трудових відносинах. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату у розмірі 11902,40 грн., та компенсацію за невикористану частину відпусткиу розмірі 5429,03 грн.. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому просив стягнути з відповідача на свою користь: заборгованість по заробітній платі у сумі 11902,40грн., компенсацію за невикористану щорічну відпустку у розмірі 5429,03 грн., та середній заробіток за час затримки розрахункуу розмірі 6859,78 грн.. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме лише в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в сумі 11902,40 грн., в тому числі компенсації за невикористану частину відпусткиу розмірі 4440,84 грн., та пояснив, що [PERSON] дійсно працював на ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій», та затримка виплат [PERSON] належних при звільнені сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП відбулася не з вини підприємства, а через настання для відповідача з 20 червня 2014 року обставин непереборної сили. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку не визнає, просив в цій частині відмовити у задоволенні позову. Дослідивши матеріали справи заслухавши пояснення представника відповідача, судом встановлено, що [PERSON] перебував у трудових відносинах із ПАТ «Авдієвський завод металевих конструкцій», даний факт не заперечується відповідачем. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що ПАТ «Авдієвський завод металевих конструкцій» заборгувало йому заробітну плату у розмірі 11902,40 грн., та компенсацію за невикористану частину відпусткиу розмірі 5429,03 грн. Відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ст. 60 ч. 2 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі. Суд лише сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі, суд бере до уваги довідку, видану ПАТ «Авдієвський завод металевих конструкцій», згідно якої заборгованість по заробітній платі [PERSON], станом на 20.01.2017 року складає 11902,40 грн., яка включає також компенсацію за невикористану частину відпустки у розмірі 4440,84 грн.. Таким чином, суд дійшов висновку, що заборгованість по заробітній платі [PERSON] складає 11902,40 грн. та на час розгляду справи відповідачем ПАТ «Авдієвський завод металевих конструкцій» зазначену суму заборгованості не сплачено. Відповідно до розяснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24.12.99 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заробітної плати, та компенсації за невикористану щорічну відпустку підлягають частковому задоволенню та сума заборгованості, що підлягає стягненню і становить 11902 грн. 40 коп. При вирішенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд враховує наступне. Відповідно до статей\~11\~і\~60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до вимог\~ст. 213 ЦПК України\~рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпІІ України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч. 1\~ст. 117 КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 1 16 КЗпГІ України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, за положеннями\~ст. 117 КЗпП України\~обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини у невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої\~ст. 117 КЗпП України. Згідно з\~ст. 4 КЗпП України\~законодавство про працю складається з\~КЗпП України\~та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до ч. 1\~ст. 9 ЦК України\~кореспондується з вищевказаною статтею\~КЗпП України\~щодо застосування\~ЦК України\~до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з\~приводу відшкодування майнової га моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини. До позовної вимоги у даній справі, зокрема, вимоги щодо виплати компенсації у зв'язку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України\~застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України\~передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання якщо воно доведе, що не порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. У пункті 1 ч. 1\~ст. 263 ЦК України\~наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила забов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»\~торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Вказаний висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року в справі № 2159цс 15. Судом встановлено, що згідно сертифікатів Торгово - промислової палати України від 23 вересня 2014 року №№ 601, 602 засвідчено настання для ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій» з 20 червня 2014 року обставин непереборної сили. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що затримка виплат [PERSON] належних при звільнені сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП відбулася з не з вини ПАТ «Авдіївський завод металевих конструкцій», а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Як встановлено п.2 ч.1 ст.367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. \~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору за ставкою судового збору передбаченої Законом України «Про судовий збір» в редакції на час звернення позивача до суду, в сумі 551 грн. 20 коп.. На підставі викладеного та

Outcome: partial