Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

Позивач 18 вересня 2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. 08 грудня 2015 року ухвалою Кодимського районного суду сторонам був наданий строк для примирення шість місяців. 08 серпня 2016 року ухвалою Кодимського районного суду провадження у справі відновлено. В судовому засіданні позивач [PERSON], посилався на те, що 11 листопада 1974 року він у Будеївській сільській раді Кодимського району Одеської області, зареєстрував шлюб з відповідачем. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені. Причиною цього стало те, що шлюб на його думку, вичерпав себе. Примирення не можливе. Спору майнового характеру немає. Просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала. Вважає, що позивач діє неправильно. Шлюб можна зберегти. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЖД №326764, виданого 11 листопада 1974 року Будеївською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис №31, [PERSON] і [PERSON], зареєстрували шлюб 11 листопада 1974 року. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка «Савчук», дружини «Савчук». Вислухавши вимоги та заперечення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 11 листопада 1974 року у Будеївській сільській раді, Кодимського району, Одеської області, актовий запис №31 (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №326764). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом приймались заходи щодо примирення подружжя. Надавався відповідний строк для примирення. Крім того, в судовому засіданні встановлено, що між сторонами склалися негативні відносини, оскільки подружжя має різні погляди на життя, різні вподобання, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Сторони не живуть однією сім»єю. Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сім»я розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам сторін. Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв»язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. ст.110, 112 ч.2,113 СК України,

Outcome: approved