Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування. Посилається на те, що 25.04.2015 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з ? частини квартири [ADDRESS]. Заповіту померлий [PERSON] не залишив, спадкоємцями його майна за законом є вона, а також діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Останні, протягом встановленого законом строку від спадщини після смерті [PERSON] відмовилась, подавши до нотаріальної контори відповідні заяви. Вказує на те, що спадщину після смерті чоловіка прийняла, звернувшись із відповідною заявою до нотаріуса, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на спадкове майно за [PERSON] Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, вона змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнив позовні вимоги, а саме зазначив, що ? частина квартири №3, що входить до спадкової маси розташована по вул. Шевченка, 67, що в 1990 роках була перейменована з вулиці Леніна, уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Представник відповідача територіальної громади с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області в судове засідання не зявився, подав суду заяву про визнання позову та прохання розглянути справу в його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що 25.04.2015 року в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області помер [PERSON], що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії І-МИ №146704 від 28.04.2015 року (а.с. 7). Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина на все належне йому майно. За правилами ст. 1216, 1217, 1218, 1223 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а тому прийняття спадщини частинами не можливе. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу Відповідно до ст.ст. 1258, 1261 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Заповіт померлий [PERSON] не вчиняв. Спадкоємцями першої черги його майна за законом є дружина позивач [PERSON] та діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Вказане вбачається із копії свідоцтва про одруження серії І-УР №074888 від 11.02.1961 року (а.с. 12) та заяв останніх про відмову від спадщини (а.с. 3 зворот, 7 зворот, 8 зворот витягу із спадкової справи №49/2015). Згідно ч. 1 ст. 1268, ст. 1269, ч. 1 ст. 1270, ч. 1 ст. 1273 ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які є спадкоємцями майна померлого [PERSON] першої черги у встановлений законом строк відмовились від спадщини, подавши до нотаріуса відповідні заяви (а.с. а.с. 3 зворот, 7 зворот, 8 зворот витягу із спадкової справи №49/2015). Позивач [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] спадщину вчасно прийняла, подавши до нотаріуса відповідну заяву (а.с. 2 спадкової справи), що також видно із довідки виконкому Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №1515 від 08.06.2015 року (а.с. 8), інформаційної довідки із спадкового реєстру (а.с. 14), витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №40308556 від 06.05.2015 року (а.с. 5 спадкової справи) та змісту постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 26.10.2015 року (а.с. 13). З метою отримання свідоцтва про право на спадщину позивач звернулась до нотаріальної контори, однак у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON], що вбачається з вищевказаної постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій (а.с. 13). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» № 2482-XII від 19.06.1992 року, приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення. Судом встановлено, що відповідно до рішення XVII сесії ХХІ скликання Веренчанської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області від 10.06.1993 року позивачу [PERSON] дано дозвіл на приватизацію квартири (а.с. 15). Органом приватизації на підставі згаданого рішення сільської ради 10.06.1993 року на ім'я [PERSON] та [PERSON] видане свідоцтво про право власності на квартиру №3 по вул. Шевченка (Леніна) 67 с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області на праві спільної власності без виділення часток кожного з них (а.с. 17). В п. 17 постанови №5 пленуму Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, в тому числі є квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність. Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Згідно довідки Заставнівського РБТІ №107 від 11.06.2015 року вказана квартира цегляна, складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 74,40 м2, її вартість складає 176762 грн. (а.с. 18). Таким чином, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] набув право власності на ? частину вказаної квартири в порядку приватизації, проте позивач належним чином не оформив своє право власності, оскільки не зареєстрував право власності на неї у відповідних органах. Отже, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав та визнати за нею право власності на ? частину квартири №3, що розташована по вул. Шевченка (колишня вул. Леніна), 67 в с. Веренчанка Заставнівського району Чернівецької області, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] На підставі викладеного, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1273, 1297 ЦК України, ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» №\~2482-XII від 19.06.1992 року,

Outcome: approved