Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.10.2018р. звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути аліменти на свою користь з відповідача в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Свої вимоги обгрунтував тим, що відповідач по справі є його сином. У зв'язку з тим, що в теперішній час він (позивач [PERSON]) страждає на тяжке захворювання та проходить лікування в КЛПУ «Міський онкологічний диспансер м.Краматорська» - він не має можливості працевлаштуватися. З огляду на тяжке матеріальне становище він потребує матеріальної допомоги. Вважає, що відповідач має можливість надавати йому матеріальну допомогу, оскільки є працездатним. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Згідно ст.200 ч.3 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідив матеріали справи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є батьком відповідача по справі - [PERSON] (а.с.5). З виписки з історії хвороби [PERSON] № 5877/2149, довідки Краматорського онкодиспансера від 12.10.2018 року, вбачається, що позивач проходить довготривале лікування КЛПУ «Міський онкологічний диспансер м.Краматорська», та потребує подальшого лікування. Як на підставу своїх вимог, позивач посилається на ст.ст. 202, 205 СК України та на те, що відповідач як його повнолітній син, повинен піклуватися про нього та утримувати, оскільки він, за станом здоров'я, він потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року надано роз'яснення, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України), не є абсолютним. Згідно з ч. 2 ст. 205 СК України при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є працездатним. Інших осіб на утриманні не має. Згідно з нормою ст. 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст. ст. 187, 189-192, 194-197 СК України. Таким чином, обов'язковими умовами та підставами покладення на дітей обов'язку утримувати своїх батьків є: 1) діти досягли вісімнадцяти років; 2) батьки є непрацездатними за віком або за станом здоров'я; 3) батьки потребують матеріальної допомоги; 4) відсутні обставини для звільнення дітей від обов'язку утримувати своїх батьків. Умовою виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх вищеперерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо. При цьому, суд звертає увагу на те, що факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд, враховує обставини справи та приходить до висновку, що позивач через хворобливий стан є непрацездатним, та приходить до висновку, що останній потребує утримання від свого повнолітнього сина, який, в свою чергу, є працездатним. З матеріалів справи, не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача. Таким чином, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище позивача (батька відповідача) і платника аліментів (повнолітнього сина), суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на його утримання у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в розмірі 704,80 грн., так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону. При цьому, суд вважає, що відповідач [PERSON], як учасник бойових дій, не підлягає звільненню від сплати судового збору, оскільки справа не пов'язана з порушенням його прав.

Outcome: approved