Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 жовтня 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення в її користь аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON], який продовжує навчатися, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, починаючи стягнення з дня предявлення позову до суду і до закінчення дитиною навчання. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 29 травня 1993 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина - [PERSON], 25 березня 1994 року, який знаходиться у неї на утриманні. 08 жовтня 2015 року шлюб між ними було розірвано. З 01 вересня 2016 року їх син навчається на денній формі навчання Тернопільського національного технічного університету. Термін навчання до лютого 2018 року. Позивач працює, але на її утриманні знаходиться двоє дітей, у звязку з чим в неї тяжке матеріальне становище, тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання їх повнолітнього сина, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку. Позивач [PERSON] в судове засідання подала заяву, згідно з якою просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, до суду не з'явився, не повідомивши про причини неявки. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач, згідно з поданою нею заявою, не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ст. 225 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 29 травня 1993 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Від даного шлюбу в сторін є син [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1?ИД № 276946 від 07 квітня 1994 року, видане Відділом ЗАГС Тернопільської міської адміністрації. Як вбачається з довідки № 7/16 від 01 вересня 2016 року, виданої Тернопільським національним технічним університетом ім. Івана Пулюя, [PERSON] є студентом 5-го курсу денної форми навчання Факультету інженерії машин, споруд та технологій Тернопільського національного технічного університету ім. І. Пулюя. Закінчує навчання у лютому 2018 року. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, не надає. Позивач знаходиться у скрутному матеріальному положенні, оскільки сама утримує двох дітей, а навчання сина потребує значних матеріальних витрат. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Відповідно до ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За таких обставин, враховуючи вищенаведене, а саме стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, матеріальне становище позивача, а також те, що з боку відповідача суду не було надано заперечень щодо стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання повнолітнього сина, [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача на час його навчання у Тернопільському національному технічному університеті ім. І. Пулюя, щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2016 року. Разом з тим, зважаючи на те, що 25 березня 2017 року [PERSON] виповнюється двадцять три роки, а згідно ч. 1 ст. 199 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, до досягнення двадцяти трьох років, то позовні вимоги в частині стягнення аліментів до закінчення навчання сином (лютий 2018 року) до задоволення не підлягають. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в межах суми платежу за 1 місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial