Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

Позивач - [PERSON] 12.04.2021 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до Приватного підприємства «ДАФ», Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради про припинення трудових відносин, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення заробітної плати, в якій позивач просить суд: - визнати припиненими трудові відносини між [PERSON] та ПП «ДАФ» у зв`язку зі звільненням [PERSON] з займаної посади директора ПП «ДАВ» за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України; - зобов`язати Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради виключити відомості про керівника ПП «ДАФ» [PERSON] з Єдиного державну реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; - стягнути з ПП «ДАФ» на користь [PERSON] заробітної плати в сумі 121687,00 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що він на підставі наказу ПП «Даф» №6-Ок від 01.12.2012 року, призначений на посаду директора ПП «Даф». У січні 2021 року позивач склав заяву про звільнення його з посади директора ПП «Даф» за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, здійснив повідомлення усіх власників підприємства про подану заяву і повідомлення про скликання позачергових зборів засновників на 19.02.2021 року і розгляду питання про звільнення його з посади директора за власним бажанням, однак збори не відбулись через неявку засновників і не розгляду зазначеного питання. Позивач стверджує, що відповідачем порушується право позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбачене ч. 1 ст. 38 КЗпП України, а також, позивач позбавлений можливості вільно обирати працю, як це передбачено ст. 43 Конституції України. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаним позовом розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 14.04.2021 року, вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. 05.05.2021 року до суду надійшов від представника відповідача Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позову, з підстав не обґрунтованості. 20.05.2021 року в судовому засіданні представник відповідача надав до суду також відзив на позовну заяву про відмову у задоволенні позову, з підстав порушення позивачем скликання загальних зборів власників підприємства для розгляду питання зі звільнення позивача. В судовому засіданні 30.08.2021 року позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити. Представники відповідачів Приватного підприємства «ДАФ», Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради заперечували проти задоволення вказаного клопотання. Заслухавши пояснення представників сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 14.10.2005 року в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань зареєстровано юридичну особу - Приватне підприємство «ДАФ», код ЄДРПОУ 25425031, засновниками якого є: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Відповідно до наказу ПП «ДАФ» №6-ОК від 01.12.2012 року, [PERSON] призначено на посаду директора ПП «ДАФ» з 01.12.2012 року, на підставі рішення загальних зборів від 16.11.2012 року. Як вбачається з позовної заяви позивач втратив будь-яку зацікавленість у перебуванні на посаді керівника Підприємства, перебування на посаді створює перешкоди для нового працевлаштування, що суттєво порушує його права. З метою звільнення з посади керівника ПП «ДАФ», [PERSON] у січні 2021 року склав заяву про звільнення його з посади директора за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Окрім того, 15.01.2021 з метою скликання загальних зборів власників Підприємства для розгляду питання про звільнення директора ПП «ДАФ» позивач, як директор підприємства склав повідомлення про проведення позачергових зборів учасників на 19.02.2021 року. Відповідно до протоколу загальних зборів засновників (учасників) Приватного підприємства «ДАФ» від 19.02.2021 року за підписом [PERSON] , загальні збори не відбулись через неявку засновників ПП «ДАФ» без поважних причин, повідомлених належних чином. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом У відповідності до ч. 1 ст. 63 ГК України залежно від форм власності, передбачених законом, в Україні можуть діяти підприємства таких видів , зокрема, приватне підприємство, що діє на основі приватної власності громадян чи суб`єкта господарювання (юридичної особи). Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (ч. 1 ст. 113 ГК України). Згідно положень ст. 65 ГК України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів. Керівника підприємства може бути звільнено з посади достроково на підставах, передбачених договором (контрактом) відповідно до закону. Відповідно до п.6.1 Статуту ПП «ДАФ», управління здійснюється засновником підприємства. Йому належить право остаточного рішення за всіма питаннями діяльності Підприємства і розпорядження його власністю. Пунктом 6.2 Статуту встановлено, що до виняткової компетенції Засновника відноситься зокрема призначення і відкликання директора, ревізійної і ліквідаційної комісії. За приписами ст. 22 КЗпП України та ст. 43 Конституції України заборонено будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладені, зміні та припинені трудового договору. Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено п.1 ч.1 ст. 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до п.4 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Право працівника розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноваженого ним орган письмово за два тижні, передбачено ст. 38 КЗпП України. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації. Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні. Водночас, статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, перевірених у судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить висновку, що позов не підлягає до задоволення з огляду на таке. Позивач на підтвердження надіслання засновникам ПП «ДАФ» заяви про звільнення та повідомлення про скликання загальних зборів підприємства на 19.02.2021 року надав відповідні списки розсилки засновникам ПП «ДАФ, які містять підписи засновників на підтвердження отримання вказаних документів та фіскальні чеки на підтвердження скерування через засоби поштового зв`язку вказаних документів. Надаючи оцінку поданим позивачем до суду спискам, судом встановлено, що у списку розсилки засновникам ПП «ДАФ» заяви про звільнення містяться підписи про отримання заяви 23 засновниками з 24, а саме наявні підписи: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Відповідно до списку розсилки засновникам ПП «ДАФ» повідомлення про скликання загальних зборів, вбачається, що в ньому наявні підписи 23 засновників про сповіщення з 24, а саме наявні підписи: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . Однак, в судовому засіданні з урахуванням заперечень представника відповідача ПП «ДАФ» стосовно належності вказаних списків, позивачем в судовому засіданні 30.08.2021 року, яке зафіксовано технічним записом, особисто було підтверджено, що більшість підписів у вказаних списках виконані особисто ним - [PERSON] від імені засновників з їх згоди, наданої під час телефонного дзвінка. За наслідком викладених обставин, особисто підтверджених посилань позивача в судовому засіданні, суд дійшов до беззаперечного висновку, що подані до суду списки розсилки засновникам ПП «ДАФ заяви про звільнення та повідомлення про скликання загальних зборів підприємства, є неналежними, недопустимими, недостовірними і недостатніми доказами в розумінні ст. 77-80 ЦПК України, а відтак взагалі не беруться до уваги під час розгляду справи. Також позивачем надано до суду копії фіскальних чеків на підтвердження скерування 29.01.2021 року поштової кореспонденції на прізвища: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Однак, подані документи не містять інформації ані про ім`я та по батькові адресатів отримання поштової кореспонденції, ані їх адрес, ані інформації про вкладення поштового відправлення, за наслідком чого суд не приймає вказані фіскальні чеки в якості належних доказів. Будь-яких інших доказів позивачем до суду не надано. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку, що позивачем не проведені усі встановлені законодавством необхідні дії щодо порядку звільнення його з посади керівника, а саме: повідомлення усіх засновників ПП «ДАФ» про подання заяви про звільнення його з посади директора та повідомлення про дату, час і місце проведення загальних зборів з розгляду цього питання, за наслідком чого суд вважає звернення позивача до суду з цим позовом безпідставним і завчасним, а позов в частині вимог про припинення трудових відносин безпідставним та необґрунтованим. Оскільки вимоги позивача про виключення відомостей про керівника є похідними від первісної вимоги, у задоволенні якої відмовлено, суд доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вимоги. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed