Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.07.2019 звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в обґрунтування якого зазначила, що вона є власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . В вищевказаній квартирі зареєстровані: чоловік позивача [PERSON] та з травня 2016 року невістка [PERSON] Невістка з сином позивача однією сім`єю не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач з квітня 2018 року в спірній квартирі не мешкає без поважних причин. Позивач сплачує сплачує всі комунальні послуги як за себе, так і за відповідача у зв`язку з чим, не має змоги отримати субсидію. Просить визнати [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 19.07.2019 року зазначену цивільну справу прийнято до розгляду та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує та просить суд слухати справу без її участі, проти винесення заочного рішення не заперечує Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі - продажу від 29.03.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лук`янець Л.В., квартира [ADDRESS] , належить [PERSON] . Відповідно до довідки № 07-29д/2603 від 11.06.2019 року, виданої Центрам надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту про непроживання від 05.06.2019 року, складеного начальником ЖЕД № 3 КП «СЕЗ» Авдіївської міської ради, в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] не проживає з червня 2018 року. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. У відповідності до ст.405 ч.2 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст.405 ч. 2 ЦК України є підставою для визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Суд вважає, що вимоги позивача про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved