Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , від імені якого діє адвокат Ярошевський О.Т., звернувся до суду з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я на виробництві у розмірі 160 000,00 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1973 по 1995 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті Октябрьська ВО «Кривбасруда», правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат» (ПАТ «КЗРК») машиністом бурової установки, горноробочим очисного забою, слюсарем по ремонту обладнання, 17 вересня 1995 року був звільнений з підприємства за власним бажанням. За висновком МСЕК від 02.06.1994 року йому вперше було встановлено 30% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням вібраційною хворобою 2 ст. з вираженим церебрально-периферичним, ангіодистонічним синдромом, дистрофічними змінами опорно-рухового апарату та третю групу інвалідності, в подальшому висновком МСЕК від 01.06.1995 року встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності, та висновком МСЕК від 26.07.2004 року встановлено 45% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності безстроково. У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнає впродовж багатьох років, в зв`язку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя. Ухвалою суду від 15 травня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Представник відповідача не погодившись із позовом подав до суду відзив в якому зазначив, що позивач працював на підприємстві відповідача у період з 18.10.1973 року по 17.09.1995 року, а з 26.11.1997 року по теперішній час працює на іншому підприємстві. Вказав, що до 01.07.1993 року в законодавстві не існувало терміну «моральна шкода» а тому позивач не має права а відповідач обов`язку щодо відшкодування такої шкоди у період до 01.07.1993 року. Також вказав, що позивач не звертався до підприємства відповідача із відповідною заявою про відшкодування моральної шкоди. Крім того зазначив, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправність діяння відповідача, та зазначив, що позивачем не обґрунтовано розмір моральної шкоди. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити, посилаючись на письмовий відзив. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленим наступне. Позивач [PERSON] 18.10.1973 року по 17.09.1995 року, часу звільнення за власним бажанням, у зв`язку із виходом на пенсію, перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював шахті Октябрьська ВО «Кривбасруда», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком», машиністом бурової установки, горноробочим очисного забою, слюсарем по ремонту обладнання, відповідно, що підтверджується копією трудової книжки останнього. (а.с.7-12). Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) за №13 від 15 травня 1994 року, на шахті Октябрьська ВО «Кривбасруда» проведено розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] - вібраційна хвороба І ст. Причиною захворювання вказано - багаторічна робота з віброінструментом при відсутності засобів, які доводять рівень вібрації до ПДР, відсутність засобів індивідуального захисту від впливу вібрації в умовах шахти. (а.с. 13-14) Відповідно до витягу з акту огляду у ЛТЕК від 02.06.1994 року [PERSON] при первинному огляді встановлена ступень втрати професійної працездатності 30% за професійним захворюванням - вібраційна хвороба та третя група інвалідності. (а.с.15). При наступних переоглядах, згідно виписок з актів огляду у ЛТЄК від 01.06.1995, 06.05.1996, 13.05.1997, 23.09.1999, 29.06.2000, 11.07.2001, 15.07.2003 [PERSON] при повторних оглядах визначено ступінь втрати професійної працездатності 45% за професійним захворюванням - вібраційна хвороба та третя група інвалідності. (а.с. 15-17). Відповідно до виписки з акту огляду МСЕК від 26.07.2004 року [PERSON] при повторному переогляді визначено 45% втрати професійної працездатності за професійним захворюванням - вібраційна хвороба ІІ ст. та третя група інвалідності з 01.08.2004 року та безстроково. (а.с.17) Згідно довідок та виписок - епікризів [PERSON] неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку із професійним захворюванням. (а.с. 18-27) Відповідно до п.38 Правил відшкодування власником підприємств, установ і організацій або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових відносин, затверджених постановою КМУ від 23.06.1993 №492 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Правил) право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Судом встановлено, що з 1973 по 1995 рік [PERSON] перебував у трудових відносинах із відповідачем, отримав професійне захворювання. Висновком ЛТЕК від 1994 року йому вперше було встановлено втрату 30% професійної працездатності та третя група інвалідності. Згідно положень ст. 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до п. 11 Правил, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі домовленості сторін (власника, профспілкового органу й потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії в трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 200 мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно з ст.440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менш ніж 5 мінімальних розмірів заробітної плати. За п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (із відповідними змінами), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Наведені вище докази свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, заподіює йому моральні й фізичні страждання, які обмежують можливість останнього вести звичний спосіб життя, тягнуть за собою не відновлення здоров`я, відчуття болю. Зазначені обставини наступили у позивача у зв`язку із професійним захворюванням, що призвело до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, та встановлення групи інвалідності, що було встановлено судом, тому суд приходить до висновку про те, що позивачеві заподіяна моральна шкода. Визначаючи розмір моральної шкоди суд враховує наступне. Відповідно до ст.3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата - це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності й господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону в поєднанні з ст.ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються в кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 р. №6-207цс14, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, згідно положень ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 4173,00 грн. Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує наявність у позивача втрати працездатності, стажу його роботи на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, розмір мінімальної заробітної плати встановленої на 2019 рік у 4173,00 грн., глибину фізичних та моральних страждань позивача, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «КЗРК», у вигляді одноразового відшкодування в сумі 40 000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. На підставі ст. 141 ЦПК України з ПАТ «КЗРК» підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 768,40 грн. На підставі ст. 440-1 ЦК УРСР,

Outcome: partial