Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.07.2015 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між ним та відповідачем, який зареєстровано 30.10.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, про що 30.10.1999 року в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис №2454. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність спільних інтересів позивача та відповідача, відмінність поглядів на сімейні відносини, що призвело до психологічного несприйняття та неможливості досягнення компромісів в родинних відносинах. Напружені відносини між позивачем та відповідачем негативно впливають та психологічний клімат у сімї, негативним чином відображається на психологічному стані дитини. Сторони з вересня 2012 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, 14.11.2014 року позивач, на вимогу відповідача, знявся з реєстрації місця проживання, де він раніше мешкав разом із сімєю. Позивач переконаний в тому, що відносини подружжя налагодити не вдасться, шлюб носить формальний характер, сторони стали чужими людьми, у кожного з них своє життя та інтереси. Позивач вважає збереження шлюбу неможливим, його існування перешкоджає створенню позивачем нової сімї, на примирення та відновлення подружніх відносин не згоден, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить його інтересам. Від шлюбу у подружжя є малолітня дитина донька [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу проживатиме з відповідачем. Майнові спори подружжя врегулює в позасудовому порядку. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав, вказавши про те, що шлюб фактично розпався три роки тому, та він уже три роки проживає окремо, на протязі останнього року з іншою жінкою з якою бажає в подальшому зареєструвати шлюб. Вважає, що розлад сімейних відносин є непоправним та про примирення мова йти не може. Вказав, що дійсно він навідується до відповідача з єдиною метою поспілкуватись з дитиною. Причиною неподання позову про розірвання шлюбу було те, що позивач боявся перепон, які може створити відповідач у спілкуванні з дитиною. Він бажає спілкуватись з дитиною, щоб вона відвідувала його помешкання, однак відповідач чинить перепони у відвідинах його помешкання, коли там присутня його цивільна дружина Яна. Він бажає аби відповідач врегулювала самостійно свої життєві відносини, шляхом пошуку іншого чоловіка. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позову, вказавши про те, що дійсно уже три роки вони з позивачем не проживають разом, статевих відносин між ними немає. Розлад сімейних відносин відбувся через подружню зраду позивача, саме по цій причині йому довелось залишити сім»ю. На даний час вона передивилась свої погляди на сімейні стосунки та готова пробачити позивачу, аби їх спільна дитина проживала у повноцінній родині з рідним батьком та матірю. Позивач після залишення квартири відповідача регулярно навідувався до них, спілкувався з донькою, допомагав по господарству, а тому вона три роки і гадки не мала, що все може закінчитись розлученням. Просила в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності та взаємозвязку, приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява відповідає дійсній волі позивача його бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено з вересня 2012 року. Розлад сімейних відносин відбувся по причині різного роду побутових непорозумінь, недовіри один до одного та різності поглядів на життя та облаштування сімейних відносин. У позивача та відповідача різні (власні) бюджети, за які кожен з них задовольняє власні побутові та життєві потреби, вони фактично не повязані взаємними правами та обовязками, які були б засновані на їхній добрій волі, проживають вони у різних місцях, позивач уже на протязі року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою. Заперечення відповідача проти позову зводяться до того, що відповідач бажає налагодити сімейні відносини, щоб не травмувати спільну дитину, разом з тим, відбувся непоправний розлад сімейних відносин, та саме намагання зберегти формальний шлюб, буде більш психотравмуючою ситуацією для дитини ніж його розірвання. За час окремого проживання жодна із сторін по справі не намагалась налагодити сімейні відносини. Так, судом встановлено, що шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства фактично припинено та подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам позивача, тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Сімейний союз має ґрунтуватись на принципах добровільності, тому суд не може допустити порушення прав позивача, та обмежити його у відповідних правах, що гарантовані йому СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved