Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Позивач 25.04.2016 р. звернулась до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] 14.04.1995 року її померла мати склала заповіт, яким заповідала їй квартиру [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] та її рідна сестра [PERSON], яка відмовилась від прийняття спадщини на користь позивача. Позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Перша донецька державна нотаріальна контора припинила свою діяльність, оскільки м.Донецьк є тимчасово окупованою територією, у зв'язку із чим, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину. Просила суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] Позивач [PERSON] та її представник [PERSON], належним чином повідомлені про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явились, надали суду заяви, в якій просили задовольнити позов, слухати справу без їх участі та не заперечували проти винесення заочного рішення. Представник відповідача Ворошиловської районної ради м.Донецька, належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явився. Відповідач - [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з,явилась, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала та просила розглянути справу без її участі. Відповідно положень ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданого 22.01.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського райвиконкому м.Луганська. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого [INFO] Донецьким відділом державної реєстрації цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно ст.. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. (ст.1270 Цивільного кодексу України) Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Судом встановлено, що 14 квітня 1995 року [PERSON] заповідала своїй донці [PERSON] квартиру [ADDRESS], яка належить їй на праві власності, про що свідчить заповіт, посвідчений Першою донецькою державною нотаріальною конторою 14.04.1995 року, зареєстрований в реєстрі №8-1784. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру, виданого 26.05.2016 року, Першою донецькою державною нотаріальною конторою 06.06.2014 року було заведено спадкову справу №221 після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Свідоцтв про право на спадщину не видавалось. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі квартиру є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Постановою державного нотаріуса Першої донецької державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про права на спадщину, оскільки згідно наказу Головного територіального управління юстиції у Донецькій області №115/2 від 06.05.2015 року, Перша донецька державна нотаріальна контора була переміщена до м. Бахмут, та всі архівні справи та документи, що були напрацьовані нотаріальною конторою залишились у м.Донецьку, який віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державно влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням КМУ від 07.11.2014 року №1085- р. Зазначене вище свідчить про порушення законного права позивача на реалізацію своїх майнових прав, яке підлягає захисту у відповідності до вимог ст. З ЦПК України, та у спосіб передбачений ст. ст. 4 та 16 ЦПК України,- Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що за життя [PERSON] належала квартира [ADDRESS], загальною площею 37,10 кв.м., що підтверджується копією свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 25.01.1994 року. Після смерті [PERSON], яка померла [INFO], право власності на спірну квартиру перейшло в порядку спадкування за заповітом спадкоємцю - [PERSON], яка у встановленому законом порядку заявила про намір прийняти спадкове майно, однак у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно, у зв'язку з втратою спадкової справи №221, яку було заведено Першою донецькою нотаріальною конторою 06.06.2014 року, в той же час обставин, які б вказували, що на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved