Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.10.2014 року звернувся до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував його наступним. [INFO] року помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Він є спадкоємцем майна померлого за заповітом. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] не оформив правовстановлюючий документ на домоволодіння, хоча згідно записів в погосподарських книгах Пирогівської сільської ради воно значилося за ним, як за власником. Через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок приватний нотаріус Перевальського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] відмовив йому (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за ним в порядку спадкування за заповітом померлого [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Вказав, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Пирогівської сільської ради, представник третьої особи - Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, третя особа - приватний нотаріус Перевальського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] року у селищі Чорнухине Перевальського району Луганської області помер [PERSON]. За життя - 15 квітня 2010 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Перевальського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] за реєстровим № 1526, згідно якого усе належне йому майно заповів [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Позивач в установлений законом строк прийняв спадщину і не відмовлявся від неї. Особи, які мають право на обов'язкову частку у спадщині - відсутні. 28.11.2013 року приватний нотаріус Перевальського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] видав свідоцтво про право на спадщину за заповітом [PERSON] на ім»я [PERSON], а саме , на земельну ділянку площею 0,06 га, розташовану в [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Цього ж дня названий вище приватний нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю документу, що підтверджує право власності померлого [PERSON] на вказане майно. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А» було побудовано в 1957 році, сарай- л.кухню літ. «Б» - в 1959 році, прибудову літ. «а», убиральню літ. «В», ганок літ. «аг» - в 1965 році, яму вигрібну літ. «І», колонку питну літ. «К1» - в 1983 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно довідки від 16.09.2014 року № 314/02-30, виданої виконкомом Пирогівської сільської ради [PERSON] згідно записів в погосподарській книзі Пирогівської сільської ради був зареєстрований в [ADDRESS]. За ним, з 1957 року за особистим рахунком № [NUMBER], значилося належне на праві приватної власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на приватизованій земельній ділянці площею 0,06 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. У вказаний період діючі правові акти не пов»язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку, оскільки відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а тому оформлення права власності на нерухоме майно за померлою особою неможливе. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 05.08.2014 року № 206/02-04, житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», сарай-л.кухня літ. «Б», убиральня літ. «В», яма вигрібна літ. «І», ґанок літ. «аг», колонка питна літ. «К1», які розташовані в [ADDRESS] збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч.1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину по заповіту, має право на успадкування названого майна. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved