Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 2.02.2018 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом на праві власності належить частка в квартирі за адресою [ADDRESS]. Іншими співвласниками квартири визначені її сини [PERSON] та [PERSON], які померли. На теперішній час вона ще не отримала свідоцтво про спадщину після смерті сина [PERSON], оскільки не пройшло ще 6 місяців з часу його смерті. Крім неї в квартирі зареєстрована, але ніколи в неї не проживала, відповідач [PERSON] Їй відомо, що відповідач проживає в Італії, інколи їй телефонує та повідомляє, що наміру повертатись в Україну вона не має. В квартирі не має і ніколи не було речей позивачки. Комунальні послуги вона не сплачує. Просить суд визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилою площею квартири [ADDRESS]. Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова 7 березня 2018 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, додала, що у 2005 році до неї звернулась відповідач по справі [PERSON], яка орендувала по-сусідству квартиру, з проханням зареєструвати її на жилій площі спірної квартири , як тимчасового піднаймача. Наміру фактичного проживання в квартирі не висловлювала. Вона погодилась та зареєструвала відповідача. Однак в квартирі [PERSON] фактично не проживала, речей її не було, комунальні послуги не сплачувала. На теперішній час вона проживає в Італії, про що повідомляла по телефону. Просила позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином, заперечень суду не надала, у звязку з чим у відповідності до ст.280 ЦПК України за згодою позивача та представника позивача, суд розглядає справу, ухвалюючи заочне рішення. Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст..391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування майном. Судом встановлено, що згідно до Свідоцтва про право власності на квартиру №22282 від 24 червня 1994 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на підставі розпорядження Львівської міської адміністрації від 24.06.1994 року. Згідно до Свідоцтва про право на спадщину від 18.02.1999 року, виданого державним нотаріусом Другої львівської державної нотаріальної контори, та зареєстрованого у реєстрі 3-537, позивачу [PERSON], яка спадкоємцю майна [PERSON], померлого 18 січня 1998р., належить ? частина квартири [ADDRESS]. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть [PERSON], помер 22 листопада 2017р. Згідно до довідки ОСББ «Жовто-Блакитне» №102 від 25.01.2018 року в спірній квартирі зареєстрована як піднаймач відповідач [PERSON] Як вбачається зі складених Актів ОСББ «Жовто-Блакитне» від 10.01.2017р., 3.07.2017р., 24.01.2017р. відповідач в спірній квартирі не проживає, її речей в квартирі немає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він сусід позивачки, він памятає, що [PERSON] проживала в квартирі на 3 поверху будинку 13 по вул.Ряшівська, але в квартирі позивачки вона ніколи не проживала. Більше 4 років він її в будинку не бачить. Конституцією України (ст.41) та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року №475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2,№4 , №7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджується своїм майном на свій розсуд. Права власника житлового будинку квартири визначені ст..383 ЦК України та ст..150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливо лише на підставах, передбачених законодавством. Реєстрація відповідача, який не є членом сімї власника, у квартирі, що належить позивачу [PERSON] на праві власності, перешкоджає у реалізації ним права власності у повному обсязі. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved