Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-26 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувсь до суду з позовною заявою та уточненнями до неї, відповідно до якої просить стягнути на свою користь: з ПрАТ «Український страховий дім» майнову шкоду в сумі 9995,49 грн., пеню в сумі 1202,58 грн., а всього майнової шкоди 11198,07 грн., а також моральну шкоду в розмірі 2550,00 грн.; з [PERSON] майнову шкоду в сумі 510 грн., що дорівнює вартості неповернення франшизи, моральну шкоду в сумі 5450,00 грн.: також позивач просить стягнути з відповідачів судовий збір. Позивач у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності, за наявними матеріалами справи, позовні вимоги підтримує просить задовольнити та повідомляє, що [PERSON] відшкодував йому суму у розмірі 510,00 грн. Представник відповідача, Приватного акціонерного товариства «Український страховий дім», в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання відповідач повідомлявся належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомив, заяви про розгляд справи за відсутності представника відповідача до суду не надходило. Відповідач, [PERSON], у судове засідання не з'явився про час та місце проведення повідомлявся належним чином, згідно наданої до суду письмової заяви просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги в частині стягнення з нього 510 грн., що дорівнює вартості неповернення франшизи визнає. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі суттєві обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що постановою Кілійського районного суду Одеської області від 26 лютого 2013 року у справі №502/47/13-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які є преюдиціальними для розгляду даної справи, а саме те, що 04.12.2012 р. о 13 год. 30 хв. в м. Одесі по вул. Армійська, напроти будинку № 6, водій [PERSON] керував автомобілем «ВАЗ» д.н. [NUMBER], приїжджаючи з прилеглої території, не надав дорогу автомобілю «Nissаn» д.н. [NUMBER], який рухався по проїзній частині, внаслідок чого допустив з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Вищезазначена постанова суду набрала чинність 12.03.2013 р. У результаті зіткнення, автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, що також підтверджується довідкою інспектором ДПС роти ДПС ВОМ ОМУ м. Одеси від 04.12.2012 р. Цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу [PERSON], на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ПрАТ «Український страховий дім» за полісом №АВ/3190982. Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем [PERSON], 04.12.2012 р., в день вчинення дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] повідомив свого страховика ПрАТ «Український страховий дім» про настання страхового випадку. Позивач в позовній заяві також зазначає, що наступного дня після дорожньо-транспортної пригоди, він звернувся до ПрАТ «Український страховий дім» надавши копію довідки органів ДАІ про дорожньо-транспортну пригоду та заяву про відшкодування шкоди, завдану його автомобілю. 13.03.2013 р. позивач звернувся до страховика з заявою про страхове відшкодування, додавши до неї копію постанови Кілійського районного суду Одеської області від 26.02.2013 р. по справі №502/47/13-п. Однак на своє звернення відповіді не отримав. 04.07.2013 р. позивач звернувся (заява під вхідний номер № 186/37) до страхової компанії з проханням відшкодувати шкоду спричинену в результаті дорожньо-транспортної пригоди 04.12.2012 р. [PERSON] працює головним інженером Товариства з обмеженою відповідальністю ТДВ «Одісей-БМУ-11». Відповідно до довідки ТДВ «Одісей-БМУ-11» [PERSON], у зв'язку з виконанням покладених на нього трудових обов'язків, приходиться контролювати хід та якість будівництва об'єктів в різних районах міста Одеси, у зв'язку з чим йому постійно на протязі робочого часу потрібно пересуватися. Як зазначає позивач, у зв'язку з необхідністю виконувати свої трудові обов'язки він був змушений здійснювати ремонт свого пошкодженого автомобіля за власний рахунок. Товариство з обмеженою відповідальністю «Елефант», згідно виявлених пошкоджень, відображених в дефектній відомості і рекомендаціях виконавця, виконало ряд робіт по ремонту автомобіля «Nissаn» д.н. [NUMBER], за що [PERSON] було сплачено: відповідно до наряду-заказу №ЗН00027146 від 03.04.2013 р. 09.04.2013 р. суму у розмірі 5340,00 грн.; згідно рухунку-фактурі №СФ-СФ00006292 від 03.04.2013 р. суму у розмірі 3587,09 грн.; відповідно до наряду-заказу №ЗН 00027147 від 03.04.2013 р. суму у розмірі 1538,40 грн. Загальна сума сплачена [PERSON] за ремонт свого автомобіля пошкодженого в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 10465,49 грн. Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 та 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» страхове відшкодування повинно бути сплачене не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Таким чином суд погоджується з доводами позивача про не належне виконання страховою компанією ПрАТ «Український страховий дім» умов вище зазначеного закону. Разом з тим, суд також вважає, що вимога про відшкодування пені підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, особі яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла протягом періоду за який нараховується пеня. Суд вважає, що зобов'язання по виплаті страхового відшкодування повинно виконуватися за законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» та у зв'язку з простроченням 90 денного строку, суд має всі підстава для задоволення позовних вимог щодо стягнення з ПрАТ «Українській страховий дім» майнової шкоди та простроченої пені. Позивач просить суд стягнути з ПрАТ «Українській страховий дім», у якості моральної шкоди 2550,00 грн. У відповідності до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За правилом ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 р. передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Враховуючи зазначене, суд вважає вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з ПрАТ «Українській страховий дім», такою, що ґрунтується на законі та підлягає задоволенню. Окрім цього серед позовних вимог [PERSON], стягнення на свою користь з [PERSON] майнової шкоди в сумі 510 грн., що дорівнює вартості неповерненої франшизи та моральної шкоди у сумі 2450,00 грн. Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Відповідно до поліса №АВ/3190982 встановлена франшиза у розмірі 510,00 грн. Однак, згідно заяви від 27.02.2014 р. вх. №4912, позивач повідомив суд про те, що [PERSON] добровільно виконано позовну вимогу та відшкодовано позивачу суму матеріальної шкоди у розмірі 510,00 грн. У зв'язку з чим, суд вважає позовну вимогу про стягнення з [PERSON] майнової шкоди в сумі 510 грн., що дорівнює вартості неповерненої франшизи, такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачем були понесені та документально підтвердженні такі судові витрати як: сплачений судовий збір у розмірі 229,40 грн. (квитанція №210018923 від 10.09.2013 р.) та у розмірі 229,40 грн. (квитанція №210018925 від 10.09.2013 р.); 13,56 грн. - відправлення поштової кореспонденції ПрАТ «Український страховий дім» (фіскальний чек від 28.11.2013 р.); 74,04 грн. - відправлення телеграми ПрАТ «Український страховий дім» (квитанція №101/201). На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: partial