overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач 21.01.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому він перебуває з відповідачем з 07.08.2010 року зареєстрованим Відділом РАЦС Святошинського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №964. Позивач в обґрунтування позовних вимог про розірвання шлюбу посилається на те, що від зазначеного шлюбу з відповідачем у них є малолітня донька [PERSON], [INFO], сімейне життя з відповідачем не складається, виникли неприязні стосунки та розбіжності щодо подальшого сімейного життя. Шлюбні стосунки між подружжям припинили своє існування, жодних сімейних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет та вважають, що подальше збереження їхнього шлюбу є неможливим, недоцільним та суперечить їхнім інтересам. У судовому засіданні 10.04.2014 року позивач та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні 10.04.2014 року позов щодо розірвання шлюбу визнав. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до п. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» - у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач повністю визнав позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-09 00:00:00

Позивач 21.01.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по оплаті за послуги по опаленню та гарячому водопостачанню в сумі 4687,20 грн., яку не дивлячись на неодноразові попередження, як власник квартири [ADDRESS], не сплачує в повному об'ємі з 01.10.2009 року по 01.11.2013 року . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав повністю, з викладених у ньому підстав. Відповідачка в судове засідання не з'явилась, однак подала заяву в якій позов визнала частково, в межах строку позовної давності, оскільки має незначну пенсію, з якої неспроможна оплачувати в повному об'ємі всі комунальні послуги. Відповідно до вимог ст.169 ЦПК України, суд приймає рішення у відсутності відповідача. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Згідно ст.527 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлені строки. Судом встановлено, що відповідач як власник квартири [ADDRESS] проживає у вказаній квартирі та користується наданими позивачем послугами по опаленню та гарячому водопостачанню однак з 01.10.2009 року по 01.11.2013 року несвоєчасно вносить плату за отримані послуги та в зв'язку з цим має заборгованість в розмірі 4687,20 грн. Відповідно до ст.ст.256,257 ЦК України, особа може звернутися за захистом свого порушеного цивільного права в межах трьох річного строку позовної давності. Оскільки позивач, звернувся за захистом свого порушеного права за період більш ніж три роки, то суд задовольняє вимоги позивача в межах строку позовної давності за період з 01.11.2011 року по 01.11.2013 року в сумі 2208,65 грн., оскільки суд не знаходить підстав для поновлення позивачу строку позовної давності. Відповідачка, являється інвалідом другої групи, тому остання звільнена від сплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

Позивач 21.01.2014 року звернулась до відповідача із зазначеним позовом та просила постановити судове рішення, яким стягнути на її користь на утримання їх спільних неповнолітніх дітей, а саме доньки [PERSON], [INFO] та доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку до досягнення ними повноліття. Позивач у судовому засіданні участі не приймала, у письмовій заяві позов підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Відповідач, згідно заяви, також у судове засідання не з'явився, позов визнав у повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Закон - ст. ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України - встановив таке: - Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. - За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. - Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. - Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде утримуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які мешкають разом із матір'ю в квартирі [ADDRESS]. Судом також встановлено, що мати дітей самостійно опікується їх матеріальним становищем, у той час як батько у добровільному порядку цього не робить. При визначенні розміру аліментів, що мають бути стягнуті з відповідача суд, у відповідності до вимог ст. 182 СК України, врахував, як стан здоров'я та матеріальне становище батька та дітей, так і ті обставини, що відповідач, окрім неповнолітніх дітей, немає інших утриманців. У зв'язку з цим з відповідача мають бути стягнуті аліментні платежі судовим рішенням у розмірі 1/2 частки від його доходів, оскільки він за своїм матеріальним станом та станом здоров'я може виплачувати аліментні платежі у заявленому розмірі. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-17 00:00:00

Позивач 21.01.2016 року звернулася в суд із позовом про стягнення аліментів, вказуючи, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбу, однак проживають окремо, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання двох дітей, які проживають з нею, хоча працює неофіційно, в зв'язку з чим просить стягувати з нього на її користь аліменти на утримання двох дітей в розмірі по 700 грн. щомісячно. У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала повністю, додатково пояснила, що вона в лютому отримала останню допомогу від держави на дочку, зараз не працює. Відповідач позов визнав частково, пояснивши, що він є працездатним, однак офіційно не працює, проживає за рахунок тимчасових заробітків, інші стягнення з нього не проводяться, однак не зможе виплачувати на дітей по 700 грн., тому згідний сплачувати аліменти в розмірі по 400 грн. в місяць на кожну дитину. Вислухавши учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох спільних дітей, а саме: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], батьком яких є відповідач. Діти, згідно довідки місцевої ради №23 від 19.01.2016 року проживають разом з позивачкою і відповідно знаходяться на її утриманні. Відповідно до ст.ст.180, 181, 184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1.стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2.стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3.наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4.інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Відповідач повинен виконувати обов'язок по утриманню своїх дітей, однак як встановлено судом, він не виконує цей обов'язок, є працездатним, однак на даний час не працює, інших утриманців немає, а діти знаходяться на утриманні позивачки, яка також не працює, тому суд вважає, що відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей, однак враховуючи також обмежені можливості відповідача, великий розмір аліментів, які просить стягувати позивач, те, що обов'язок по утриманню дітей лежить не лише на відповідачу, а й на позивачу, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, присудивши стягнення аліментів в твердій грошовій сумі щомісячно по 500 грн. на кожну дитину, що не буде перевищувати встановленого державою розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач 21.01.2019 р. звернулася у суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов обґрунтовувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось внаслідок несумісності характерів, постійні сварки та відсутності взаєморозуміння. На даний час з січня 2018 року вони фактично не проживають однією сімєю, не підтримують подружніх відносин. Просила шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач повторно не зявився у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 31 жовтня 2015 року, у шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам дитини сторін, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що шлюб слід розірвати. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-25 00:00:00

Позивач 21.01.2019 р. звернулася у суд з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Свій позов обґрунтовувала тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось, з осені 2017 року вони разом не проживають, не підтримують подружніх відносин. Просила шлюб розірвати, малолітню дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище.\~\~ Позивач у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві позов підтримала, просила його задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач повторно не зявився у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. \~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 10 серпня 2010 року, у шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO]. Стосунки, що склались між сторонами, виключають можливість збереження шлюбу. За таких обставин, коли подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, інтересам дитини сторін, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що шлюб слід розірвати, малолітню дочку залишити проживати з матірю, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

Позивач 21.01.2019 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим через різні погляди на сімейне життя. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сім`ї неможливим та недоцільним. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване пощтове відправлення. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

Позивач 21.01.2021 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 04.11.2006 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Протягом багатьох років стосунки з дружиною погіршувалися, зникли взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З 2016 року вони проживають окремо, їх родина припинила існування. Враховуючи вказане, просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 19.02.2021 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надав на адресу суду заяву, згідно якої просить розглядати справу без його участі (а.с. 18). Відповідачу [PERSON] , на зазначений у позові номер мобільного телефону, було направлено смс-повідомлення із відомостями про дату, час та місце судового засідання, яке, як вбачається з довідки про доставку смс, відповідач отримала 01.03.2021 року (а.с.17). Клопотань до суду не надійшло, відповідач не скористалася правом на відзив. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2\~ст.247 ЦПК України Розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню на підставі ст. ст.\~110,\~112 СК України.\~ Судом встановлено, що сторони 04.11.2006 року зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Нікополю Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 934 (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с. 4). Позивач в обґрунтування позову зазначив, що протягом багатьох років стосунки з дружиною погіршувалися, зникли взаєморозуміння і взаємоповага, стали частими сварки. З 2016 року сторони проживають окремо, примирення між сторонами неможливе. За таких обставин зберегти сім`ю неможливо, тому суд вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

Позивач 21.01.20 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, обґрунтованим тим, що сторони уклали шлюб 23.04.77 р.. За час шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей: син [PERSON] , 84 р. н., та дочка [PERSON] , які на даний час є повнолітніми. Зазначає, що сторони спільно не проживають більше 3 - х років, фактично спільні подружні відносини вони припинили та не ведуть спільного господарства. Сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб, сім`ю; підстав для збереження шлюбу немає. Просить позов задовольнити та шлюб розірвати. Провадження у справ відкрито за ухвалою суду від 13.02.20 р.. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем отримано під розпис 05.03.20 р.. За станом на 02.04.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подала. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони не проживають спільно фактично, не мають неповнолітніх дітей, позивач не бажає збереження шлюбу і відповідач на даний час не подала відзиву на позовну заяву тощо, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як стверджується свідоцтвом про шлюб повторним, таке видане 26.12.19 р. Ковельським міськрайвідділом драцс ГТУЮ у Волинській області, сторони уклали між собою шлюб 23.04.77 р., актовий запис № 96. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач наміру на збереження вказаного шлюбу не має, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, що мають суттєве значення, а тому шлюб слід розірвати. Судові витрати у справі в сумі, передбаченій Законом України «Про судовий збір» слід стягнути з відповідача на доход держави у повному обсязі, так як позивач як особа з інвалідністю 2 гр. звільнений від сплати судового збору при подачі розглядуваного позову до суду. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач 21.01.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, обґрунтованим тим, що сторони уклали шлюб 28.04.12 р .. За час шлюбу у сторін народилось двоє спільних дітей: син [PERSON] , 14 р. н., дочка [PERSON] , [INFO] .. Зазначає, що подальше подружнє життя сторін є неможливим, так як їх погляди на сімейне життя різняться, вони мають різні характери та відповідач явно не бажає зберегти сім`ю, виконувати свої обов`язки як батько та чоловік, що призводить до регулярних непорозумінь, інколи - конфліктів із тяжкими наслідками для неї. Між сторонами втрачена взаємоповага та розуміння, відсутні спільні інтереси. Сторони проживають самостійно кожен своїм життям. Сторони спільного господарства не ведуть, стосунки між ними припинено. Її сподівання на збереження шлюбу виявились марними та неодноразові спроби зберегти шлюб не дали бажаних результатів. Тому примирення вважає неможливим. Шлюб є таким, що існує формально. Просить не надавати сторонам строку для можливого примирення та позов задовольнити і шлюб розірвати. За ухвалою суду від 13.02.20 р. було відкрито провадження у справі. Копію вказаної вище ухвали суду та копію позовної заяви з доданими до неї документами відповідачеві було надіслано у встановленому законом порядку. За ухвалою суду від 25.05.20 р. сторонам було надано строк для їх можливого примирення. 27.07.20 р. провадження у справі поновлено. За станом на 27.07.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини закладення позову, взявши до уваги обставини життя подружжя, а саме: те, що сторони не проживають спільно фактично, мають двох спільних неповнолітніх дітей, але позивач не бажає збереження свого шлюбу і відповідач на даний час відзиву на позовну заяву до суду не подав; наданий судом строк для можливого примирення сторін не дав бажаних результатів, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Як стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 28.04.12 р. відділом драцс по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області, сторони уклали між собою шлюб 28.04.12 р., актовий запис № 125. Та обставина, що у сторін є на даний час вказані вище двоє спільних неповнолітніх дітей, стверджується копіями свідоцтв про народження останніх. Відповідно до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач наміру на збереження вказаного шлюбу не має, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їх неповнолітніх дітей, що мають суттєве значення, а тому, враховуючи принцип добровільності шлюбу, шлюб слід розірвати. Судові витрати у справі в сумі, понесені позивачем, слід стягнути на її користь з відповідача у повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved