Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-26 00:00:00

Позивач 25.04.2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 61656,06 грн., що виникла за кредитним договором № 490062223 від 17.04.2008 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 17.04.2008 року між ЗАТ «Альфа-банк» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту №490062223, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит в сумі 49525,00 грн., а останній зобов'язався повернути наданий кредит в порядку та на умовах, що визначені договором, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього-графіком погашення кредиту. 19.08.2009 року ЗАТ «Альфа-банк», було приведено у відповідність до Закону України «Про акціонерні товариства» назву організаційно-правової форми, шляхом перейменування ЗАТ «Альфа-банк» в ПАТ «Альфа-банк». Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредит у розмірі 49525,00 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 490062223 від 17.04.2008 року, між ПАТ «Альфа-банк» та [PERSON] 17.04.2008 року був укладений договір поруки №490062223-П, відповідно до умов якого, поручитель відповідає перед банком за виконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідно до умов укладеного договору поруки, поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник. Однак, всупереч умов кредитного договору та додатку до нього позичальник не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе зобов'язання. Поручителю була надіслана претензія - про порушення позичальником зобов'язання за кредитним договором, та запропоновано повернути у повному обсязі кредитні кошти, проте в установлений строк заборгованість за кредитом не погашена. Станом на 02.04.2014 року за позичальником числиться заборгованість перед банком у сумі 61656,06 грн., яка складається: - 39547,40 грн. - кредитна заборгованість; - 17255,21 грн. - заборгованість по відсоткам; - 4853,45 грн. - комісія; Таким чином, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, що змусило позивача звернутися до суду. В судовому засіданні 27.08.2014 року представник позивача - Кохановський В.С. позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 42, 50), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У відповідності до частини 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. У відповідності до частини 2 ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Абзацом 2 п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК України відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів. Судом встановлено, що між ЗАТ «Альфа-банк» та [PERSON] 17.04.2008 року укладено договір про надання кредиту №490062223, відповідно до умов якого позивач надав позичальнику кредит у сумі 49525,00 грн., а останній зобов'язався повернути наданий кредит в порядку та на умовах, що визначені договором, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком №1 до нього-графіком погашення кредиту (а.с.5-7). Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав позичальнику кредит у розмірі 49525,00 грн. (а.с.19) З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором № 490062223 від 17.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] 17.04.2008 року був укладений договір поруки № 490062223-П, відповідно до умов якого, поручитель відповідає перед банком за виконання позичальником усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідно до умов укладеного договору поруки, боржник та поручитель відповідають перед банком за порушення обов'язків, перелічених у ст. 2 цього договору як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і боржник (а.с. 13). Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності [PERSON] порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, що станом на 02.04.2014 року складає 61656,06 грн., з яких: - 39547,40 грн. - кредитна заборгованість; - 17255,21 грн. - заборгованість по відсоткам; - 4853,45 грн. - комісія; (а.с. 17-18). У зв'язку з невиконанням позичальником умов кредитного договору, непогашенням заборгованості, позичальнику та поручителю була надіслана претензія - повідомлення про порушення зобов'язання за кредитним договором, та запропоновано повернути у повному обсязі кредитні кошти, проте в установлений строк заборгованість за кредитом погашена не була (а.с 15, 16). Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, які слід задовольнити. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 цього ж закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2013 рік», встановлено у 2013 році мінімальну заробітну плату: у місячному розмірі: з 1 січня - 1147 гривень, з 1 грудня - 1218 гривень; у погодинному розмірі: з 1 січня - 6,88 гривні, з 1 грудня - 7,3 гривні. Як вбачається з даного позову він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 61656,06 грн., тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 616,56 грн. Як вбачається з меморіального ордеру №655104 від 22.04.2014 року, позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 616,56 грн. (а.с. 4), яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved