Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

Позивач 19.12.2019 р. звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку, мотивуючи тим, що вона є власником спірного житлового будинку. Відповідач її син, який у будинку не проживає, останній раз з`явлвявся за місцем реєстрації у жовтні 2017 року, особистих речей у будинку не зберігає. Вказує, що реєстрація відповідача у будинку порушує її права як власника нерухомого майна. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10.01.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.02.2020 року задоволено клопотання позивача про виклик в судове засідання свідків у зв`язку з чим розгляд справи відкладено. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Допитана в судовому засіданні, яке відбулось 03.06.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки, а відповідач її син, який в будинку не проживає приблизно 2-3 роки. В будинку речей відповідача не бачила, їй відомо, що він з двадцяти років проживає самостійно. Допитана в судовому засіданні, яке відбулось 03.06.2020 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки, а відповідач її син, який в будинку не проживає багато років, приблизно від 3 до 5. Суд, вивчивши письмові докази та допитавши свідків, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено договором купівлі-продажу, посвідченим секретарем виконавчого комітету сільської Ради народних депутатів Білозерського району Херсонської області Коновалик В.М. 17.09.1984 року за реєстровим №188 (арк. справи 3-4). З довідки №597 виданої 03.12.2019 року Виконавчим комітетом Степанівської сільської Ради Суворовського району м. Херсона вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: власник [PERSON] , чолвоік [PERSON] , син [PERSON] , син - [PERSON] (арк. справи 5). Відсутність речей відповідача та його не проживання за вказаною адресою підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого\~ майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мав об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод йому позивач не чинила, майно та речі відповідача в будинку відсутні, поважних причин для його відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідача за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірному житловому будинку з 2017 року, без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому відповідач додатковому визнанню таким, що підлягає зняттю з реєстраційного обліку не підлягає, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 25 червня 2020 року. На\~ підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial