Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі належно уповноваженого представника - адвоката Гороха В.В., 18.12.2019 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку, загальною площею 158,5 кв. м., житловою площею 54,6 кв. м. з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою судді від 20.01.2020 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання відповідачів, які не є підприємцями, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання - 24.02.2020 року, 10.00 год.. Ухвалою, постановленою за наслідками підготовчого судового засідання 24.02.2020 року, підготовче провадження у справі закрито, а справу призначено до розгляду по суті із визначенням дати судового засідання - 23.03.2020 року, 12.30 год.. Одночасно судом було задоволено клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Гороха В.В. про витребування доказів. Витребувано від Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області належно засвідчену копію спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у с. Корчин Сколівського району Львівської області. Розгляд справи по суті відбувся 23.03.2020 року, без участі позивача сторін та їх уповноважених представників. Позов обґрунтовано тим, що станом на 2015 рік померли усі члени колгоспного двору, до складу котрого входило Ѕ частина домоволодіння, розташованого у [ADDRESS] . Так, [INFO] помер останній член цього колгоспного двору - батько позивача та відповідача [PERSON] , а чоловік відповідача - [PERSON] .. Після смерті цього спадкодавця відкрилась спадщина на вищевказане нерухоме майно, яке значиться як майно колишнього колгоспного двору. Спадкодавець [PERSON] за життя заповіту на належне йому право на майно колгоспного двору не складав, у зв`язку з чим таке спадкування повинно відбуватися за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є сторони у справі, як його дружина та діти. Позивач зазначає, що після смерті батька лише вона прийняла спадщину, а інші спадкоємці таку спадщину не прийняли, відмовились у встановленому порядку від неї на користь позивача. Тому вважає, що саме вона є спадкоємцем за законом прав та обов`язків, котрі залишились після смерті батька, у тому числі і права на Ѕ частину спірного домоволодіння як майна колишнього колгоспного двору, однак оформити таке право на Ѕ його частину позивач не може у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа на нерухоме майно. З огляду на вказане, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Позивач та її повноважений представник - адвокат Горох В.В. у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилися, однак через канцелярію суду подали клопотання вх. № 1520 від 23.03.2020 року, у котрому позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, а розгляд справи просили проводити у їх відсутності з огляду на введення в Україні карантинних заходів. Відповідачі у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилися, однак через канцелярію суду кожна подали заяви вх. №1519 та вх. № 1525 від 23.03.2020 року, у котрих позовні вимоги визнали у повному обсязі із зазначенням про обізнаність із наслідками визнання позову, а розгляд справи просили проводити у їх відсутності з огляду на введення в Україні карантинних заходів. Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання щодо розгляду справи по суті, призначене на 23.03.2020 року о 12.30 год., без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку зібраним письмовим доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача щодо спадщини, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з наявного у справі витягу з погосподарської книги № 4 с. Корчин Сколівського району Львівської області за 1996-2000 роки, господарство по [ADDRESS] , особовий рахунок якого [NUMBER], відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, головою якого була [PERSON] , [INFO] , а його членами - [PERSON] , [INFO] (син [PERSON] ), та [PERSON] , [INFO] (син [PERSON] ). У свою чергу, підставою для виникнення у колгоспного двору в особі його голови [PERSON] права власності на Ѕ частку вказаного житлового будинку послужило рішення виконавчого комітету Сколівської районної Ради народних депутатів від 23.11.1989 № 301 «Про оформлення права власності та реєстрацію житлових будинків». Однак, за життя голова колгоспного двору [PERSON] не отримала свідоцтво про право власності на Ѕ частку житлового будинку та не зареєструвала його у Стрийському МБТІ. [INFO] померла [PERSON] ,, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 02.04.2012 Корчинською сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису № 09 від 02.04.2008 року. [INFO] помер мій рідний дядько [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серія [NUMBER] , видане 08.04.2014 Корчинською сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до актового запису № 5 від 08.04.2014 року. [INFO] помер [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданим 04.08.2015 Корчинською сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до до актового запису № 10 від 04.08.2015 року. [PERSON] був останнім членом вищевказаного колгоспного двору. Позивач у справі є дочкою спадкодавця [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , виданим 04.12.1991 райвідділом ЗАГС Львівської області згідно актового запису № 102 від 04.12.1991 року, та свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 15.07.2017 Сколівським РВ ДРАЦС ГТУЮ у Львівській області згідно актового запису № 33 від 15.07.2017 року. Прикінцевими та перехідними положеннями ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності діючим ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки згадані вище правовідносини виникли до набрання чинності діючим ЦК України, то суд при розгляді даного спору у вказаній частині керується положеннями ЦК Української РСР 1963 року та діючими на той час законодавчими актами. Так, у відповідності до положень ч. 2 ст. 9 Закону СРСР «Про власність в СРСР», який набрав чинності з 01.07.1990 року, майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки. Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 року № 885-12 «Про введення в дію Закону Української РСР «Про власність»» (що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться у Законі Української РСР «Про власність» і були передбачені Законом СРСР «Про власність в СРСР», застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 01.07.1990 року. Як роз`яснюється у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», положення ст. ст. 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення у дію цього Закону (тобто з 15.04.1991 року). Таким чином, до правовідносин, які виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.01.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Так, відповідно до ст. ст. 120, 121 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою усіх членів двору. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю, тощо. Відповідно до ст. ст. 120-127 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб-членів колгоспу, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства та задоволення сімейних потреб. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку у його майні. Такими, що втратили це право згідно положень ст. 126 ЦК Української РСР 1963 року у редакції, яка була чинною до 1991 року, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи із рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних у відповідності до положень ст. 123 ЦК Української РСР. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до п. 20 «Вказівок по веденню погосподарського обліку у сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року за № 69, у графі «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із наступних суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство інших категорій населення. Суспільна група господарства встановлювалася у залежності від роду занять голови господарства. Довідками Корчинської сільської ради Сколівського району Львівської області від 20.08.2019 року за вих. № 392 та від 20.08.2019 року за вих. № 393 підтверджено, що [PERSON] , який помер [INFO] , на день своєї смерті постійно проживав у житловому будинку по [ADDRESS] , сім`ї не мав та за життя заповіту у Корчинській сільській раді Сколівського району Львівської області не складав. Про відсутність заповіту [PERSON] та [PERSON] у Спадковому реєстрі свідчать Інформаційні довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42893185, № 42893217, видані Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області 09.02.2016 року. Крім того, після смерті зазначених осіб спадкові справи не заводились, що підтверджується Інформаційними довідками зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 42893201 від 09.02.2016 року, № 42893230 від 09.02.2016 року. Отже, після смерті голови двору - [PERSON] та його члена - [PERSON] , право власності на 2/6 частки спадкового житлового будинку, що входив до складу колгоспного двору, перейшло у порядку спадкування за законом до їх спадкоємця, який прийняв спадщину, а саме [PERSON] як останнього члена цього колгоспного двору. Однак, за життя останній також не зареєстрував за собою право власності на Ѕ частки (2/6 + 1/6) житлового будинку, що входив до складу колгоспного двору. Тому, внаслідок смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, до складу якої увійшло право власності на Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася у день його смерті - [INFO] , у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Згідно з вимогами ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору у майні двору застосовуються з 01.07.1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30.06.1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, спадщина після смерті колишнього члена колгоспного двору - [PERSON] на його частку у майні колгоспного двору у розмірі Ѕ частини відкрилася після його смерті, тобто [INFO] . Відповідно, спадкування проходить за правилами, визначеними діючим ЦК України. Як уже йшлося вище, позивач є рідною дочкою [PERSON] .. З довідки Корчинської сільської ради Сколівського району Львівської області від 20.08.2019 року за вих. № 394 вбачається, що [PERSON] на день своєї смерті постійно проживав у житловому будинку по [ADDRESS] та заповіту у Корчинській сільській раді Сколівського району Львівської області не складав. Про відсутність заповіту [PERSON] у Спадковому реєстрі свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 42893247, видана Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області 09.02.2016 року. Отже, спадкування після смерті зазначеного спадкодавця повинно відбуватися за законом. Згідно довідки Корчинської сільської ради Сколівського району Львівської області від 13.11.2019 року за вих. № 502/02-22, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , до кола спадкоємців за законом першої черги входять позивач, як дочка, відповідач [PERSON] , як його дружина, а також відповідач [PERSON] , як ще одна дочка. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач прийняла спадщину за законом після смерті батька, так як протягом визначеного ст. 1270 ЦК України строку, а саме 09.02.2016 року подала до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини. На підставі цієї заяви Сколівською державною нотаріальною конторою Львівської області 09.02.2016 відкрито спадкову справу № 15/2016 р., про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42893286 від 09.02.2016 та Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 42893257 від 09.02.2016 року. У свою чергу, відповідачі відмовились від своїх спадкових прав, подавши державному нотаріусу відповідні заяви, які містяться у витребуваній судом спадковій справі № 15/2016 р.. Відтак, судом беззаперечно встановлено, що від спадкодавця [PERSON] до позивача перейшло право на спадкування Ѕ частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами колишнього колгоспного двору, що розташований по [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом. Проте державний нотаріус відмовив позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на Ѕ частку житлового будинку, про що свідчить його лист від 12.02.2016 року за вих. № 39/01-16. Таким чином, права позивача щодо спадщини підлягають захисту судом у межах пред`явлених нею позовних вимог у даній справі, шляхом задоволення таких позовних вимог у повному обсязі. Судові витрати у справі, з урахуванням позиції позивача з вказаного приводу, слід залишити за останньою.

Outcome: approved