Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 13 травня 2019 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу до відповідача [PERSON] , посилаючись на те, що 20 серпня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області між нею та відповідачем було зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 50. Від спільного шлюбу у них народились доньки: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем намагались побудувати міцні сімейні відносини, мешкали разом, вели спільне домашнє господарство, підтримували одне одного та разом виховували дітей. Між сторонами почали виникати конфлікти та розбіжності в поглядах на щасливе сімейне життя та виховання дітей. З 2018 року позивач з відповідачем припинили спільне проживання та шлюбні відносини. Враховуючи викладене, позивач вважає, що розірвання шлюбу - це єдиний вихід для них обох побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сім`ю, тому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивач до початку судового засідання надала до суду заяву про можливість розгляду справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягає. Відповідач до початку судового засідання надав до суду заяву про можливість розгляду справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Вивчивши матеріали цивільної справи суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивача з урахуванням наступного. Судом встановлено, 20 серпня 2005 року між сторонами укладено шлюб, що зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Софіївського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №50 (а.с. 5). У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] (а.с. 6,7). У відповідності до положень ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. За змістом ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, або заперечень. Згідно ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки та жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи зазначені позивачем причини розірвання шлюбу, характер відносин сторін, наполягання позивача на розірванні шлюбу, твердження, що збереження сім`ї неможливо, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного, сім`я розпалась і існує формально, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і вважає, що подальше збереження шлюбу не можливо, оскільки суперечило б інтересам сторін. Крім того, суд враховує також факт визнання відповідачем позовних вимог та його бажання розірвати шлюбні відносини з позивачем. Позивач скористалась даним правом та звернулась до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Отже, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає за можливе позивачці після розірвання шлюбу залишити прізвище взяте під час шлюбу « [PERSON] ». Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] при подачі позову сплатила судовий збір у сумі 768,40 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача, на користь позивача сплачений нею судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: approved