Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Позивач 26 березня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Ленінський відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою, виселення та зняття з реєстраційного обліку (а.с.2-5). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира [ADDRESS], яку ним придбано 18 липня 2011 року з прилюдних торгів, належить йому на праві приватної власності. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.08.2013 року йому було усунуто перешкоди у праві користування квартирою, шляхом виселення та зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON], [PERSON] Але, в ході виконання вищевказаного рішення стало відомо, що в квартирі [ADDRESS], зареєстрована та фактично проживає [PERSON]. Враховуючи вищевикладене позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], виселити та зняти з реєстраційного обліку із квартири [ADDRESS] [PERSON]. Заочним рішенням суду від 12 травня 2014 року позовні вимоги [PERSON] задоволено у повному обсязі (а.с.33-35). Не погодившись із заочним розглядом справи відповідачка подала до суду заяву про перегляд заочного рішення суду (а.с.39-41). Ухвалою суду від 28 липня 2014 року заочне рішення суду скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.54). Позивач уточнивши свої позовні вимоги в порядку 31 ЦПК України, просив суд визнати дії [PERSON] незаконними при реєстрації малолітньої дитини [PERSON], [INFO], без його згоди у його ж квартирі [ADDRESS] та усунути йому перешкоди у користуванні права власності на квартиру [ADDRESS], шляхом зняття з реєстрації [PERSON] та її сина [PERSON], [INFO]. Судові витрати покласти на відповідачку (а.с.83-85). У судове засідання позивач не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.27,86). Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини своєї неявки не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавала. Третя особа - Ленінський відділ в м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі свого представника у судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без участі свого представника (а.с.31). Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у праві. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Підставою звернення [PERSON] з позовом до суду є захист інтересів власника, пов'язаних із реалізацією складової частини змісту права власності - права користування та розпорядження квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS], яка була придбана з прилюдних торгів, на праві приватної власності належить [PERSON] (а.с.8,9). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 серпня 2013 року усунуто позивачу перешкоди у користуванні належною йому квартирою [ADDRESS], шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON] з даної квартири (а.с.12-13). Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] є зареєстрованою та проживає [PERSON] (а.с.15,26,68). Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ст. 150 ЖК України, ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. У відповідності до ст.. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. З довідки про склад сім'ї та місце реєстрації №7810 від 08.07.2014 року вбачається, що 10 червня 2014 року в квартирі [ADDRESS], було зареєстровано [PERSON], [INFO], згоди на реєстрацію якого в даній квартирі позивач як власник не давав (а.с.68). В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст..3,6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Реєстрація місця проживання - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу. Згідно ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази, за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання неправомірними дій [PERSON] при реєстрації малолітнього [PERSON], [INFO], в спірній квартирі без згоди власника, яким є позивач, та усунення перешкод у праві користування спірною квартирою, шляхом зняття відповідачки та малолітнього [PERSON], [INFO], є в повній мірі обґрунтованими, доведеними та законними, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial