Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.02.2015 року звернувся в суд із позовною заявою, уточненою 31.03.2015 року та доповненою 24.06.2015 року у ході судового розгляду, в якій, з урахуванням поданих уточнень та доповнень, просить визнати незаконними та скасувати розпорядження голови [PERSON] районної державної адміністрації Львівської області № 241 від 29.07.2003 року «Про видачу дублікатів свідоцтв про право власності на жилі будинки», дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 069407, виданого [PERSON] районною державною адміністрацією Львівської області 11.08.2003 року на імя [PERSON], визнати за ним право власності на житловий будинок, розташований по вул. Вадрусівка, 114 у с. Плавя Сколівського району Львівської області. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 1979 року по 1995 рік перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] (у шлюбі [PERSON]В.), під час якого у 1984 році придбано житловий будинок № 114 по вул. Вадрусівка у с. Плавя Сколівського району Львівської області, який, у подальшому у 1985 році, реконструйовано. В силу того, що він у період з 1984 року по 1992 рік працював у республіці Кома РСР, за його згоди, оформленням документів щодо узаконення вказаного будинку займалася відповідач [PERSON], на імя якої (на той час ще [PERSON]В.) 02.08.1990 року виконавчим комітетом [PERSON] районної Ради народних депутатів видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що було зареєстроване у встановленому порядку 08.08.1990 року за № 240. Вже після розірвання шлюбу, відповідач [PERSON], втративши оригінал вказаного правовстановлюючого документа, звернулася у [PERSON] РДА Львівської області із заявою про видачу його дубліката, на що головою [PERSON] РДА Львівської області 29.07.2003 року прийняте оспорюване розпорядження і у подальшому на його основі видано оспорюваний дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно на імя [PERSON], хоча та уже була [PERSON]. Вказує, що такі розпорядження та дублікат свідоцтва є незаконними, оскільки відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу з 2002 року не проживала у спірному житловому будинку, не займалася його доглядом, а, відтак, втратила право на проживання у ньому із подальшим виселенням, як і втратила право власності на такий будинок у звязку із втратою позовної давності, так як після розірвання шлюбу протягом визначеного строку не зверталася до суду із позовом про поділ майна подружжя. Тому вважає, що саме він є власником спірного житлового будинку. Оскільки оскаржуваними розпорядженням та дублікатом свідоцтва порушується його право власності на спірний обєкт нерухомого майна, то він у порядку ст. ст. 386, 392 ЦК України та ст. ст. 71, 116 ЖК України був змушений звертатися до суду із даним позовом про визнання їх незаконним та скасування, а також ставити питання про визнання за ним права власності на такий обєкт нерухомого майна. Позивач [PERSON] та його належно уповноважений представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на викладені у позовній заяві (а. с. 4-8) та заяві про уточнення позовних вимог (а. с. 70) обставини, просили позов задовольнити повністю. У судовому засіданні надала пояснення, аналогічні наведеним у позові та його уточненні. Відповідач [PERSON] та її належно уповноважена представник [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечили у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні проти позову від 12.06.2015 року (а. с. 102). Додатково зазначили, що не заперечують тієї обставини, що спірний житловий будинок придбаний і реконструйований із його подальшим узаконенням за час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON], а, відтак, останній претендує на його половину в силу діючих на той час положень сімейного законодавства, але не з тих підстав, про які йдеться у заявленому ним позові. Належним чином уповноважена представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Львівської області начальник юридичного відділу [PERSON] у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила у повному обсязі, вважає позовні вимоги надуманими та необґрунтованими. Надала пояснення, згідно з якими оспорюване розпорядження прийняте у визначений законом спосіб та у межах наданих повноважень, підстав для його скасування не вбачає. Окрім того, таке розпорядження стосується не лише спірного житлового будинку, але й інших обєктів нерухомого майна, що не мають жодного відношення до предмету даного спору. Однак, враховуючи придбання спірного житлового будинку сторонами і необхідності дослідження походження коштів, за які такий було придбано, при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Належним чином уповноважена представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Плавянської сільської ради Сколівського району Львівської області сільський голова [PERSON] у судовому засіданні при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, давши належну оцінку доказам у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони [PERSON] та [PERSON] у період з 1979 року по 1995 рік перебували у шлюбі (а. с. 19). За час перебування у шлюбі, у 1984-1985 роках сторонами [PERSON] та [PERSON] придбано і реконструйовано житловий будинок № 114 по вул. Вадрусівка у с. Плавя Сколівського району Львівської області. Враховуючи перебування позивача [PERSON] у період з 1984 року по 1992 рік на роботі у республіці Кома РСР у районі Крайньої Півночі, де він працював бурильником тресту «Комінафта» (а. с. 12-15), узаконенням реконструйованого житлового будинку займалася відповідач [PERSON]. Так, на імя відповідача [PERSON] (на той час [PERSON]В.) 02.08.1990 року виконавчим комітетом [PERSON] районної Ради народних депутатів видане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, що 08.08.1990 року було зареєстроване Стрийським міжміським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 240 (а. с. 103). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] було відомо про оформлення права власності на спірний будинок саме на імя відповідача [PERSON] (на той час [PERSON]В.), чого останній не заперечував також у судовому засіданні. 27.08.2002 року відповідач [PERSON] знята з реєстраційного обліку у [PERSON] районі і зареєстрована 18.10.2002 року у с. Зимна Вода Пустомитівського району, де фактично проживає по даний час (а. с. 26-27). Переїжджаючи на фактичне проживання в іншу місцевість, відповідач [PERSON] втратила оригінал згаданого вище свідоцтва про право власності на нерухоме майно, у звязку з чим 11.08.2003 року виготовила його дублікат серії САА № 069407, зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 18.08.2003 року (а. с. 73). Дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно видавався [PERSON] районною державною адміністрацією Львівської області на підставі розпорядження голови № 241 від 29.07.2003 року «Про видачу дублікатів свідоцтв про право власності на жилі будинки» (а. с. 72, 81). При цьому, суд не вбачає порушень, допущених при виготовленні зазначеного дубліката правовстановлюючого документа у частині повторного зазначення прізвища відповідача «Бенькалович» замість «Палій», так як дублікат видавався у чіткій відповідності з його втраченим оригіналом і не міг містити виправлень чи змінених відомостей. Що стосується проживання та реєстрації відповідача [PERSON] з 2002 року і по даний час в іншій місцевості, то в силу положень чинного ЦК України зазначена обставина жодним чином не впливає на зміст наявного в останньої права власності, не припиняє такого права, незалежно від спливу позовної давності, визначеної при поділі майна у разі розірвання шлюбу. Відтак, твердження позивача [PERSON] на наведені обставини як на одну із підстав заявленого позову, є безпідставними. Безпідставним суд вважає також і посилання позивача [PERSON] як на підставу своїх позовних вимог, на положення ст. ст. 71, 116 ЖК України, які кожна окремо врегульовують зовсім інші за своєю суттю правовідносини і не мають нічого спільного з тими правовідносинами, що є предметом даного спору. Враховуючи, що ті обставини, на які посилається позивач [PERSON] для можливості визнання за ним права власності на спірний житловий будинок, є абсурдними і не могли знайти свого підтвердження у судовому засіданні, суд не вбачає підстав для необхідності визнання незаконними та скасування розпорядження відповідача [PERSON] районної державної адміністрації Львівської області № 241 від 29.07.2003 року «Про видачу дублікатів свідоцтв про право власності на жилі будинки», як і дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САА № 069407, виданого ним-же 11.08.2003 року на імя [PERSON] (тепер [PERSON]В.). Суд дійшов висновку, що позивач [PERSON] обрав невірний спосіб захисту свого порушеного права на спірний житловий будинок, яке слід захистити шляхом звернення до суду із позовом про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і визнання права власності на ? частину такого майна, з посиланням на норми ЦК Української РСР 1963 року та КпШС Української РСР 1970 року, що діяли на момент розірвання шлюбу між ним та відповідачем [PERSON], яка, у свою чергу, не заперечує відповідного права позивача [PERSON] на ? частину спірного житлового будинку як майно, набуте за час перебування у шлюбі, про що безпосередньо зазначила у судовому засіданні. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи все вищевикладене, суд вважає такі позовні вимоги при наведених посиланнях та доказах необґрунтованими, а у їх задоволенні слід відмовити повністю у звязку з безпідставністю із розясненням обрання вірного способу захисту свого порушеного права.

Outcome: dismissed