Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 07 лютого 2017 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2001 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося. Через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, згоди щодо ведення спільного подружнього життя, у них постійно виникали сварки. Шлюбні відносини між ними припинені, майже два місяці проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу з відповідачем не можливе та суперечить її інтересам, інтересам відповідача та інтересам їхньої дочки. Просила розірвати шлюб, прізвище залишити [PERSON], встановити місце проживання дочки [PERSON] з нею, судові витрати покласти на неї. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення, просила не призначати строку для примирення, так як повністю втратила почуття до чоловіка, наполягала на розірванні шлюбу. Також просила вирішити питання про розподіл судових витрат, а вимогу про залишення після розірвання шлюбу прізвища [PERSON] не вирішувати. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, погоджується на розірвання шлюбу, вважає, що шлюб розпався остаточно, також просив не призначати строку для примирення, не заперечує проти визначення місця проживання дочки з матір'ю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню частково. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 04 серпня 2001 року (а.с.5). Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO] (а.с.6). Через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння та довіри один до одного, вони припинили сімейні стосунки з грудня 2016 року і з того часу проживають окремо за різними адресами, спільного господарства не ведуть. Сторони втратили почуття один до одного, шлюб розпався з вини обох сторін. Бажання та наміру відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Суд не призначає сторонам строк для примирення, так як збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їх дитини. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Разом з вимогою про розірвання шлюбу позивач просила суд визначити місце проживання дочки [PERSON], [INFO] з нею. Вказана вимога позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ч.3 статті 160 Сімейного кодексу України якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно ч.2 статті статті 29 Цивільного кодексу України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Частиною 2 статті 310 Цивільного кодексу України визначено, що фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. За таких обставин суд не визначає місце проживання дитини з матір'ю, оскільки на час розгляду справи [PERSON] має вік п'ятнадцять років і має право самостійно обирати своє місце проживання. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанцій позивач сплатила судовий збір в сумі 640 гривень (а.с.1), які суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: partial