Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 06.07.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] районної державної адміністрації, третя особа Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі про визнання права власності, посилаючись на те, що земельна ділянка, яка розташована на території Удачненської селищної ради Покровського ([PERSON]) району Донецької області, перебували у приватній власності матері позивачки [PERSON], (державний акт на право приватної власності на землю серії ДН № 191672, виданий 20.01.2006 року [PERSON] районним відділом земельних ресурсів та зареєстрований за № 010616000053 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю). Зазначена земельна ділянка площею 5,708 5га використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 16.07.2009 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серія 1-НО № 413958, видане 17.07.2009 року виконкомом Удачненської селищної ради Красноармійського району Донецької області). Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Такими підставами є спадкування майна за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Позивачка є єдиним спадкоємцем після матері, що підтверджується свідоцтвом про народження (серія ІI-НО № 405215) та свідоцтвом про укладення шлюбу (серія V-НО № 337150). Після її смерті позивачка звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу з заявою про відкриття спадкової справи. Для отримання відповідного свідоцтва на право власності на земельні ділянки їй необхідно було отримати довідку з державного земельного кадастру та надати її нотаріусу. На заяву позивачки до Управління Держземагенства у [PERSON] районі щодо отримання витягу про належність [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 1422756300:06:000:0423), листом від 31.05.2016 року № 02/173/1 державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у [PERSON] районі їй відмовлено у надані витягу з Державного земельного кадастру з тих підстав, що інформація про земельну ділянку, яка належить [PERSON], у них відсутня, крім того, в самих кадастрових номерах присутні помилки. Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999р. № 43 визначено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. Внесення змін до Державного земельного кадастру в позасудовому порядку неможливо з наступних причин. З 01.01.2013 набули чинності змін до Земельного кодексу України, зокрема ст.126, згідно якої право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється свідоцтвом відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яке підтверджує реєстрацію права власності на нерухомість та містить кадастровий номер. У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державний земельний кадастр», виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року. У зв'язку із вищевикладеним, за ствердженням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у [PERSON] районі, на цей час він не має законних підстав та повноважень, щоб внести зміни до Державного земельного кадастру із наданням відповідного витягу з нього, які є передумовою для отримання мною на правах спадщини права власності на земельні ділянки. Вищевказана відмова від 31.05.2016 року державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у [PERSON] районі послугувала, у свою чергу, підставою для приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу для прийняття постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23.06.2016 року. Таким чином, виник спір із земельних питань між позивачкою з одного боку і [PERSON] районною державною адміністрацією, з іншого боку, з приводу набуття мною права власності на вищевказану земельну ділянку. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] районної державної адміністрації у судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про день слухання справи повідомлений належним чином, у справі є розписки, тому, зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи - Управління Держгеокадастру у [PERSON] районі у судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що земельна ділянка, яка розташована на території Удачненської селищної ради Покровського ([PERSON]) району Донецької області, перебували у приватній власності матері позивачки [PERSON], (державний акт на право приватної власності на землю серії ДН № 191672, виданий 20.01.2006 року [PERSON] районним відділом земельних ресурсів та зареєстрований за № 010616000053 в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю). Зазначена земельна ділянка площею 5,708 5га використовуються для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 16.07.2009 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серія 1-НО № 413958, видане 17.07.2009 року виконкомом Удачненської селищної ради Красноармійського району Донецької області). Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Такими підставами є спадкування майна за законом відповідно до ст. 1217 ЦК України. Позивачка є єдиним спадкоємцем після матері, що підтверджується свідоцтвом про народження (серія ІI-НО № 405215) та свідоцтвом про укладення шлюбу (серія V-НО № 337150). Після її смерті позивачка звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу з заявою про відкриття спадкової справи. Для отримання відповідного свідоцтва на право власності на земельні ділянки їй необхідно було отримати довідку з державного земельного кадастру та надати її нотаріусу. На заяву позивачки до Управління Держземагенства у [PERSON] районі щодо отримання витягу про належність [PERSON] земельної ділянки (кадастровий номер 1422756300:06:000:0423), листом від 31.05.2016 року № 02/173/1 державним кадастровим реєстратором Управління Держземагенства у [PERSON] районі їй відмовлено у надані витягу з Державного земельного кадастру з тих підстав, що інформація про земельну ділянку, яка належить [PERSON], у них відсутня, крім того, в самих кадастрових номерах присутні помилки. Пунктом 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Держкомзему від 04.05.1999р. № 43 визначено, що складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що була раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою в установленому порядку відповідною технічною документацією. Внесення змін до Державного земельного кадастру в позасудовому порядку неможливо з наступних причин. З 01.01.2013 набули чинності змін до Земельного кодексу України, зокрема ст.126, згідно якої право власності на земельну ділянку посвідчується не державним актом, а оформлюється свідоцтвом відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яке підтверджує реєстрацію права власності на нерухомість та містить кадастровий номер. У відповідності до ст. 37 Закону України «Про державний земельний кадастр», виправлення помилок можливо лише у витязі, довідці з Державного земельного кадастру, викопіюванні з картографічних матеріалів Державного земельного кадастру, тобто в тих документах, які чинні з 01.01.2013 року. У зв'язку із вищевикладеним, за ствердженням державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у [PERSON] районі, на цей час він не має законних підстав та повноважень, щоб внести зміни до Державного земельного кадастру із наданням відповідного витягу з нього, які є передумовою для отримання мною на правах спадщини права власності на земельні ділянки. Вищевказана відмова від 31.05.2016 року державного кадастрового реєстратора Управління Держземагенства у [PERSON] районі послугувала, у свою чергу, підставою для приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу для прийняття постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23.06.2016 року. Таким чином, виник спір із земельних питань між позивачкою з одного боку і [PERSON] районною державною адміністрацією, з іншого боку, з приводу набуття мною права власності на вищевказану земельну ділянку. Пунктом 156 Постанови Кабінету Міністрів України «Порядок ведення державного земельного кадастру», виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися також на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок у натурі (на місцевості) або матеріалів інвентаризації земель чи рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст.152, ч. 1 ст. 155 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до абз.2 п.7 постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється у спосіб згідно з ч. З ст.152 ЗК України та ч.2 ст.16 ЦК України шляхом: визнання права; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Відповідно до ч.2 ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Відповідно до вимог п. «г» ч.1 ст.80 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі спадщини. У відповідності зі ст. 1216 ЦК\~Україні до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті. За ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ст.1225 ч.1 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного у відповідності зі статтями ст. 328 ЦК України,

Outcome: approved