Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

Позивач 21 грудня 2017 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його наступним. Квартира [ADDRESS] належить їй, [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 24.06.2005 року, посвідченого нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1589. Вона навчалася у Дніпропетровській державній медичній академії з 01 вересня 2000 року, тому вимушена була виїхати до м. Дніпропетровська де і проживала до 2007 року. В обґрунтування позову вона зазначила, що відповідач перешкоджає їй проживати у вказаній квартирі, ключі від квартири не віддає, тому вона змушена тимчасово проживати у свого чоловіка. На підставі викладеного просить суд вселити її у квартиру [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою про відкриття провадження від 05 лютого 2018 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. 06 березня 2018 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача [PERSON] (а. с. 25-26), згідно якого остання просить відмовити у задоволенні вимог [PERSON] у повному обсязі, оскільки вона ніколи не перешкоджала їй проживати у квартирі, належних доказів на підтвердження її перешкоджання проживання позивачу у квартирі не надано. Особисто позивач ніколи не зверталася до неї з вимогою про вселення до квартири. Також 21 березня 2018 року відповідач [PERSON] надала на адресу суду заяву про застосування строків позовної давності, передбачених ст. 257 ЦК України при вирішенні справи по суті. В матеріалах справи також наявна відповідь на відзив, що надійшла від [PERSON] на адресу суду 04 травня 2018 року (а.с. 38-40) Крім того, в матеріалах справи наявні заперечення [PERSON] на відповідь на відзив [PERSON], що надійшли на адресу суду 08 серпня 2018 року (а.с. 76-78). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] прзовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала та просила суд у його задоволенні відмовити. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~та\~Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У Рішенні Європейського Суду від 29 листопада 1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Відповідно до\~Конституції України\~усі суб'єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Статтею 41 Конституції України\~та\~статтею 321 ЦК України\~передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена в його здійсненні лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Закріплений в нормативно-правових актах принцип непорушності права приватної власності означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі - Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п. 1 ст. 8 Конвенції). Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції. Статтею 383 ЦК України\~передбачено, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 1\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як закріплено в ч. 2\~ст. 76 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~ Докази подаються\~сторонами та\~іншими учасниками\~справи.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності на підставі договору дарування квартири від 24.06.2005 року, посвідченого нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу, [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1589 належить квартира [ADDRESS] (а.с. 3-5). Також судом встановлено, що позивач не має можливості вселитися у належну їй квартиру за вказаною вище адресою у звязку з тривалим конфліктом з матірю [PERSON] відповідачем по справі та оспорення останньою у судовому порядку правомірності набуття права на вказану квартиру (а.с. 7-12). Також, [PERSON] неодноразово зверталася до правоохоронних органів щодо протиправних дій матері [PERSON] (а.с. 25, а.с. 41-61) , що свідчить про наявність тривалого конфлікту між сторонами та протилежного відповідачем суду не доведено. Заявляючи про відсутність перешкод у [PERSON] проживати у вищевказаній квартирі, відповідач даний позов не визнає, що вочевидь свідчить про наявність неприязних стосунків між сторонами та підтверджує доводи позивача, викладені в позовній заяві. Щодо пропуску позивачем позовної давності, суд приходить до висновку, що [PERSON] як власник квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім`ї, інших осіб без обмеження будь-якими строками. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що відповідач порушує право власності позивача, оскільки у відповідності з ч. 1\~ст. 321 Цивільного кодексу України\~ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні, а тому позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України\~з відповідача\~слід стягнути\~на користь\~позивача понесені\~судові витрати\~в розмірі\~640\~грн.\~00\~коп.(а.с.\~1) На підставі викладеного,

Outcome: approved