Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.07.2018 року звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебував у трудових відносинах з 07 листопада 2000 року на посаді гірника з ремонту гірничих виробок 3-го, а з 16 лютого 2001 року 4-го розряду. 19 грудня 2016 року він звільнився з підприємства за власним бажанням. Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання хронічний бронхіт П ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-П ст., що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 31.01.2018 року, в якому вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах пил, несприятливий мікроклімат. 28 травня 2018 року згідно довідки МСЕК позивачу вперше безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні за професійним захворюванням. Моральні страждання позивача полягають в наступному: Він, пропрацювавши 16 років на підприємстві відповідача, втратив можливість в подальшому працювати фізично. У нього в звязку з профзахворюванням виникли обмеження життєдіяльності наступних видів: до самообслуговування, до контролю за своєю поведінкою, до трудової діяльності, про що зазначено в його індивідуальній програмі реабілітації інваліда. Крім того, він потребує медичного спостереження в лікарсько-профілактичних закладах, медичної реабілітації, відновної терапії та профілактичних заходів у лікарів пульмонолога, кардіолога та невролога, а також потребує санаторно-курортного лікування. Таким чином, він вимушений постійно проходити лікування від професійного захворювання, що порушує звичний, нормальний перебіг його життя, він вимушений постійно приймати ліки, його переслідує кашель і задуха, які завдають суттєві незручності. З огляду на ці обставини позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду з підстав, передбачених законодавством, оскільки він не забезпечив йому безпечних і нешкідливих умов праці. Заподіяну йому моральну шкоду позивач оцінює в 40 000 грн. та просить стягнути її з відповідача. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача ДП «ВК «Краснолиманська» [PERSON] позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, надала відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що посилання позивача на зміну режиму та стану життя є безпідставними, не відповідають обставинам справи. Приймаючи до уваги той факт, що позивачем не доведено існування на час розгляду справи повної втрати ним у звязку з цим працездатності, що спричиняє йому моральну шкоду та перешкоджає звичайній організації життя, відсутні підстави для задоволення позову. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду пояснення, згідно яким просив справу розглянути без участі представника та винести рішення на розсуд суду. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, зясувавши обставини у справі, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ДП «ВК «Краснолиманська» з 07 листопада 2000 року на посаді гірника з ремонту гірничих виробок 3-го, а з 16 лютого 2001 року 4-го розряду. 19 грудня 2016 року він звільнився з підприємства за власним бажанням (а.с. 3-5). Під час роботи в шахті він отримав професійне захворювання хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, прикореневий та базальний пневмосклероз, ЛН І-ІІ ст., що підтверджується Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4 від 31,01.2018 року, в якому вказано, що професійне захворювання виникло у звязку з тривалим періодом роботи в шкідливих умовах на підприємствах вугільної промисловості України, а саме: шахта «Родинська», ДП «ВК «Краснолиманська»; вплив шкідливого фактора пил, несприятливий мікроклімат (а.с. 6-7). 28 травня 2018 року згідно довідки МСЕК позивачу вперше безстроково встановлено 40 % втрати професійної працездатності в звязку з професійним захворюванням та третю групу інвалідності, потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні за професійним захворюванням (а.с. 8-9). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено,\~що тяжкі\~та шкідливі\~умови праці\~призвели до\~професійного захворювання\~ позивача.\~28\~травня 2018 року\~ згідно\~довідки МСЕК\~йому вперше\~було встановлено\~ 40 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та третю групу інвалідності безстроково (а.с. 8-9). В звязку цим 11.07.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з професійними захворюваннями позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 40% працездатності за професійним захворюванням, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Позивач, пропрацювавши тривалий час в підземних умовах, під впливом шкідливих факторів, перебуваючи в трудових відносинах з відповідачем, був визнаний інвалідом, втратив можливість забезпечувати свої потреби та потреби своєї сімї. Зараз функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок поганого самопочуття знижується його настрій, він почуває себе неповноцінною людиною. Внаслідок професійного захворювання він зазнає моральні страждання, які повязані з тривалою хворобою, внаслідок захворювання він відчуває біль, розпач і хвилювання через стан здоровя, негативні наслідки захворювання не залишають йому сподівань на одужання та повернення до попереднього образу життя. Все це разом має вплив на його життя та стосунки з близькими, у нього зявилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Зазначені обставини негативно впливають на його душевний стан. Він постійно перебуває в стані тривоги з врахуванням незворотності наслідків набутого профзахворювання, неможливості відновлення стану здоровя. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з професійним захворюванням втрачена згідно висновку МСЕК на 40 %, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. Позивач просив стягнути з відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 2600,00 грн. згідно договору про представництво інтересів особи в суді та акту виконаних робіт (а.с. 13-14). Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно п.\~3\~ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~повязані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи,\~що заявлені\~позивачем позовні\~вимоги на\~суму 40000,00\~грн.\~задоволені частково\~на суму\~30000,00\~грн.,\~що складає\~75%\~від суми\~заявлених позовних\~вимог,\~то з\~відповідача на\~користь позивача\~підлягають стягненню\~витрати на\~професійну правничу\~допомогу в\~розмірі 1950,00\~грн.\~пропорційно розміру\~задоволених позовних\~вимог (26000,00\~грн.\~Х 75%\~=\~1950,00\~грн.) На підставі викладеного,

Outcome: partial