Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернулася в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON], третя особа на стороні позивача: служба у справах дітей Чернівецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обгрунтування обставин позову посилається на те, що вона, [PERSON] є бабусею неповнолітнього онука - [PERSON], [INFO] народження, батьком якого був її син [PERSON], який помер [INFO] року та матір»ю являється відповідачка [PERSON] Вказує, що за життя її сина [PERSON] який помер [INFO]. та після його смерті, онук [PERSON], [INFO] народження, проживав з бабусею по материнській лінії в м. Стаханів Луганської області та після смерті сина, [PERSON] перестала опікуватися сином, матеріально його утримувати, фактично дитиною [PERSON], [INFO] опікувалася і матеріально забезпечувала бабуся )по материнській лінії) - [PERSON] і разом з останньою, на початку червня 2014 року [PERSON], [INFO] виїхали з окупованої території м. Стаханів Луганської області, де фактично проживали до Сумської області, місця народження [PERSON], а в липні 2014 року остання, по домовленості, привезла онука до неї в м. Чернівці, після чого онук [PERSON], [INFO] залишився проживати в м. Чернівцях, по місцю її проживання за адресою [ADDRESS], пішов до школи і фактично з вказаного періоду часу перебуває на її повному матеріальному утриманні. Вказує, що за увесь час проживання дитини в неї, як бабусі (по батьківській лінії), відповідач [PERSON] не підтримувала і не підтримує зв'язків з сином, не приймає участі у його вихованні і матеріальному утриманні; не піклується про дитину, фактично з сином не бачиться, не цікавилася і не цікавиться його навчанням, станом здоров'я, допомоги на утримання сина не надає, а тому, просить заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав і стягнення аліментів з відповідача задовольнити. Позивач [PERSON] діючи в інтересах неповнолітнього онука [PERSON], [INFO] в судовому засіданні позовні вимоги до початку розгляд справи по суті уточнила і в наданих суду поясненнях, повністю посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], мешканку [ADDRESS] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]; визнати її особою, якій передано для виховання онука - неповнолітнього [PERSON] [INFO] з метою подальшого встановлення над ним піклування та стягнути з [PERSON], [INFO] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] у розмірі 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2016 року до досягнення [PERSON], [INFO] повноліття. Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги своєї довірительки, діючи в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO] підтримала, з врахуванням уточнень в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно, будучи належним чином, у встановленому вимогами ст. 74 ЦПК України повідомленою про день, час і місце розгляду справи, відомостей про поважність причини неявки в засідання, не надала. Представник третьої особи на стороні позивача: служба у справах дітей Чернівецької міської ради, за довіреністю - [PERSON] заявлені вимоги [PERSON] в інтересах неповнолітнього [PERSON], [INFO] підтримав в повному обсязі, у наданих суду поясненнях визнав, що відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина - [PERSON], 20901 року народження, не займається його вихованням, не цікавиться життям і розвитком дитини, матеріально не забезпечує сина. Суд, заслухавши пояснення позивача [PERSON], представника позивача [PERSON], представника третьої особи [PERSON], свідків, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 155 п. 4 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У відповідності до ст. 164 ч. 1 п. 2 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Судом, належними доказами по справі встановлено, що відповідно до паспорта громадянина України зареєстроване місце проживання позивача [PERSON] за адресою: [ADDRESS], шлюб зареєстрований з громадянином [PERSON] (а.с.7). У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] народився [INFO] року, його батьками зазначено: [PERSON], [PERSON] (а.с.8) та який згідно тимчасової посвідки на постійне проживання (серія [NUMBER]) (а.с.9) значився зареєстрованим в [ADDRESS] та [INFO] року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10). Згідно свідоцтва про народження відповідачки [PERSON], остання народилася [INFO] року, її батьками зазначено: [PERSON], [PERSON] (а.с.11, 12). Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року в селищі Широкий Сусуманського району Магаданської області Росія, його батьками зазначено в графі Батько - [PERSON] громадянина Росії, в графі Мати - [PERSON], громадянку Росії (а.с.13-14). Відповідно до довідки Чернівецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 №136 від 16.03.2016 року (а.с.16) неповнолітній [PERSON] прибув в м. Чернівці з м. Стаханів Луганської області та навчається в 9 «Б» класі з 22.08.2014 року та за місцем навчання виключно позитивно характеризується, з даних що характеризують [PERSON] вбачається, що його вихованням займається бабуся - позивач [PERSON] ; мати вихованням дитини не займається, успішністю сина не цікавиться (а.с.17). Відомості за актом №47 КЖРЕП №5 від 17.03.2016 року свідчать про те, що в [ADDRESS] проживає - [PERSON], [INFO] без реєстрації (а.с.18), що також стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 06.04.2016 року, працівниками КЖРЕП встановлено, що неповнолітній [PERSON], проживає за адресою [ADDRESS] з бабусею [PERSON], та дідусем [PERSON], має окрему кімнату. Бабуся і дідусь виконують всі обов'язки по догляду за дитиною, та його матеріального утримання, відвідують батьківські збори за місцем навчання онука і ведуть здоровий спосіб життя (а.с.19). Крім наведеного, судом установлено, що [PERSON] уклала Типовий договір про підготовку онука [PERSON] до вступу у ВНЗ терміном 6 місяців із Державним ВНЗ «Чернівецький індустріальний коледж» (а.с.20), оплачує підготовку навчання [PERSON], а саме дане вбачається з квитанцій від 14.11.2015 року та 12.02.2016 року (а.с.22-23). У відповідності до довідки за №7726000856 від 29.01.2016 року неповнолітнього [PERSON], [INFO] було взято на облік як внутрішньо переміщену особу (а.с.24), останній знаходиться на обліку в КМУ «Міська дитяча поліклініка», з 20.01.2016 року де перебуває на диспансерному обліку окуліста з діагнозом: спазм акомодації обох очей (а.с.25). З даних паспорту громадянина України [PERSON], [INFO] видно, що остання народилася в с. Ульянівка Білопільського району Сумської області, а зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.27-28), яка є переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції (а.с.30). Вищенаведені докази є співмірними і з поясненнями свідків. Так, свідок [PERSON] будучи допитаною в режимі відеоконференції з Білопільського районного суду Сумської області, пояснила, що за життя її зятя та після його смерті онук [PERSON], [INFO] народження, разом із нею, бабусею по материнській лінії, своїми батьками, проживав у [ADDRESS]. Після смерті її зятя [PERSON] мати онука , її донька - відповідач [PERSON] перестала опікуватись хлопчиком та припинила його утримувати, а вона взяла утримання дитини на себе. На початку червня 2014 року вона разом із онуком виїхала з окупованої території м. Стаханів Луганської області до Сумської області, звідки вона родом, а в липні 2014 року вона привезла онука до іншої бабусі по батьковій лінії в м. Чернівці, у зв'язку із загрозою військового вторгнення Російської Федерації в Україну, після чого онук залишився проживати і навчатися у бабусі [PERSON] - в м. Чернівці. З донькою відповідачкою вона не підтримує зв'язків. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є родичкою позивача та їй відомо, що після смерті сина позивача, бабуся по матері привезла онука [PERSON], [INFO] народження в м. Чернівці, де він проживає і навчається до даного часу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в м. Чернівці та є родичкою позивача. Після смерті сина позивача, бабуся по матері виїхала з м. Стаханів Луганської області та привезла онука [PERSON], [INFO] народження в 1014 році в м. Чернівці, де він проживає і навчається до даного часу в бабусі по батьковій лінії [PERSON] за адресою: [ADDRESS] З Витягу з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради №423/12 від 04.07.2016 року вбачається, що вирішили надати суду висновки щодо доцільності позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] - матір неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с.5). Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради № 01/02-24/1872 від 08.07.2016 року встановлено доцільність позбавлення батьківських прав громадянку [PERSON] по відношенню до її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а.с.6). Таким чином, сукупністю вищенаведених досліджених по справі доказів, вбачається, що відповідач [PERSON] не піклується сином, його вихованням не займається, взагалі останнім часом не бачиться з дитиною, не цікавиться навчанням, дозвіллям та станом здоров'ям сина; матеріальної допомоги на утримання [PERSON], [INFO] не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, що відповідно до ст. 164 СК України є підставою для позбавлення батьківських прав. Постановою Пленуму Верховного Суду України у п. 16 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 р. №3 роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст.121 Сімейного Кодексу України, права та обов'язки матері і батька дитини грунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про освіту» від 23.03.1996 року та ст. 155 СК України батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. Статтею 155 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки мають право і зобов'язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, готувати їх до праці. У відповідності до ст. 164 Сімейного Кодексу України, при ухиленні батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Крім того, відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Дитині повинні бути надані всі можливості та сприятливі умови для фізичного, розумового, духовного, морального розвитку, дитина повинна зростати під піклуванням та відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення, дитина має право на освіту, яка має бути обов`язковою, сприяти її загальнокультурному розвитку, відповідальність за освіту та навчання дитини лежить перш за все на її батьках. Отже, суд вважає, що вимоги позивача [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], третя особа на стороні позивача: служба у справах дітей Чернівецької міської ради до [PERSON] про позбавлення батьківських прав грунтуються на законі і підлягають задоволенню. В частині заявлених вимог про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] приходить до наступного. Судом установлено, що відповідач [PERSON], як мати неповнолітнього [PERSON], [INFO] зобов'язана утримувати його до досягнення ним повноліття. Згідно повідомлення УДМС у Луганській області №12/4-22943 від 09.09.2016 року, здійснити перевірку та надати відомості за наявними обліками УДМС стосовно відповідача [PERSON], [INFO] про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання/перебування та інші персональні дані не є можливим у зв'язку з ліквідацією Стахановського МВ УДМС України у Луганській області, так як територіальні підрозділи знаходяться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с.31). Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів що підлягають до стягнення з відповідача, суд враховує те, що неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] знаходиться на повному матеріальному утриманні позивача [PERSON], дитина має незадовільний стан здоров»я; навчається, а також позивачем оплачено за договором про підготовку [PERSON] до вступу у ВНЗ терміном 6 місяців до Державного ВНЗ «Чернівецький індустріальний коледж» (а.с.20), з врахуванням необхідних потреб дитини відповідного віку, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] ґрунтуються на законі і слід стягнути з відповідача [PERSON], на користь позивача [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 26.08.2016 року (дня звернення до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 11 Закону № 2402-111 «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження, а відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладаються однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Стосовно позовної вимоги щодо визнання [PERSON] особою, якій передано для виховання її онука неповнолітнього [PERSON] для подальшого встановлення над ним піклування, то суд вважає, що судове рішення має бути наслідком чинного правового регулювання та не може регулювати правовідносини, що виникнуть у майбутньому, а тому слід відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно положень ст.10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно, всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги грунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. Відповідно до ст. 367 ч. 1 п. 1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial