overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

позивач [PERSON] 04 листопада 2015 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 23 квітня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, відсутні між ними взаєморозуміння та довіра. З травня 2014 року вони не мешкають одної родиною, не ведуть спільного господарства. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву про розгляд справи без її участі, наполягає на розірванні шлюбу. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - судовою повісткою. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 23 квітня 2014 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 78 (а.с 6). Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. У відповідності зі ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було встановлено, що у сторін різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно свари. З травня 2014 року сторони не мешкають однією родиною, не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 лютого 2015 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В якому прохала : стягувати щомісячно з відповідача [PERSON] аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку на утримання дитини [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надавши суду клопотання про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову . Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 червня 2011 року по 08 лютого 2011 року, що підтверджується копією : свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], зареєстроване та видане Центральним ВДРАЦС Полтавського МУЮ Полтавської області 08 червня 2011 року; рішення Октябрського районного суду м.Полтави у справі №2-103/11 від 08 лютого 2011 року. Батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] - батько, [PERSON] - мати, згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], зареєстроване та видане Октябрським ВРАЦС Полтавського МУЮ 10 травня 2006 року. Сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір»ю. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає не достатньо. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до вимог ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, суд, зваживши на обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь матері дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, та не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня пред'явлення позову 18 грудня 2014 року до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

позивач [PERSON] 04 лютого 2016 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 18 лютого 2006 року вона знаходилась із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 10 червня 2006 року у них народилась дочка [PERSON]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Дочка мешкає разом з нею, відповідач ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку, но не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, починаючи з дати подання позову та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] з'явилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти з підстав та у розмірі викладених в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином судовими повістками, про що в справі є розписки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 18 лютого 2006 року знаходились у зареєстрованому шлюбі (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до актового запису № 19 від 10 червня 2006 року, зробленого виконавчим комітетом Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області, батьком [PERSON], [INFO] є [PERSON] (а.с. 9 ). Згідно зі ст. 180 Сімейного Кодексу батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В наступний час відповідач проживає окремо від сімї, матеріально сім'ю не підтримує та грошей на утримування неповнолітніх дітей не надає. Згідно зі ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде сплачуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи обставини справи, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на свою неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини свого заробітку, але не менше розміру встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача треба стягнути судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп. в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 лютого 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 жовтня 2014 року. Від шлюбу дітей у них не має. Шлюб між нею та відповідачем є формальним, вони не проживають разом та не ведуть спільного господарства. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважає неможливим, на примирення з відповідачем не згодна. Тому просить розірвати шлюб та залишити прізвище [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення, просила не призначати строк для примирення, так як повністю втратила почуття поваги та любові до чоловіка, відновити шлюбні стосунки між ними не можливо. Збереження шлюбу суперечить її інтересам. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, погоджується на розірвання шлюбу та просив не надавати строку для примирення. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 10 жовтня 2014 року (а.с.4), від якого дітей не мають. Сторони припинили подружні стосунки, тривалий час проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Позивач втратила почуття любові та поваги до чоловіка, бажання та наміру відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам. В органах ДРАЦС розірвати шлюб сторони не побажали. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач при зверненні до суду з позовом сплатила судовий збір в дохід держави в сумі 551,21 гривень (а.с.1), ці витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 серпня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів. В судовому засіданні позивач повністю підтримала подану до суду позовну заяву, на розірванні шлюбу наполягала, вважає неможливим подальше спільне життя. Відповідач в судовому засіданні щодо задоволення позову не заперечував. Суд, заслухавши позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 29 вересня 2007 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Тому суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 серпня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на час навчання. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що відповідач є батьком повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], яка навчається. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача на час навчання повнолітньої доньки. Позивач звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що [PERSON], [INFO], хоча досягла повноліття, але навчається на 2 курсі відділення сестринської справи у Полтавському базовому медичному коледжі. Форма навчання денна, контрактна, основна. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, норми Сімейного кодекс України передбачають обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] жодних забезпечень щодо наявності у нього можливості надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка навчається, до суду не надавав. Тому суд, враховує обставини, передбачені ст.ст. 182, 200 СК України, в тому числі стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку на час навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 років. Стягнення аліментів необхідно здійснювати з часу подачі позовної заяви до суду, тобто, з 04 серпня 2014 року та виключно на період навчання. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 серпня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, проживали в кімнатах [ADDRESS]. Вказувала, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але фактично не проживає, у 2011 році забравши всі свої речі виїхав до Грузії. В поданій до суду позовній заяві просила суд визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] зі зняттям з реєстрації місця проживання. В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи повідомлений про час та місце розгляду шляхом оголошення в засобах масової інформації. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 23 листопада 1994 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 25 лютого 2016 року, яке вступило в законну силу. Відповідач [PERSON] знаходиться в кімнатах [ADDRESS] на реєстраційному обліку, але не проживає. Відповідно до ст.ст. 71, 72 ЖК України наймач або член його сім'ї може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, зокрема, за умови, що не проживає в ньому без поважних причин понад шість місяців. Умовою визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням є відсутність особи без поважних на те причин. Дослідженими по справі доказами поважність причин відсутності відповідача за даною адресою не знайшла підтверджень, тому суд вважає за необхідне визнати відповідача [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням в к. [ADDRESS]. Тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання, випадки їх обмеження встановлює Закон України N 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Зазначеним Законом визначена процедура реєстрації місця проживання та зняття з реєстрації місця проживання. Нормами ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, в тому числі і з підстав припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 січня 2017 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що спільне життя не склалося через несумісність характерів. Просив суд розірвати зареєстрований з відповідачем шлюб. Позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Жукова) [PERSON], [INFO], з 15 червня 2005 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 січня 2017 року звернулась з названим позовом до суду, в якому вказала, що [INFO] року померла її прабаба, [PERSON]. Після її смерті спадкоємцем майна за заповітом була [PERSON]. [INFO] року [PERSON] померла не виготовивши правовстановлюючі документи на спадкове майно після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,127 га, яка розташована на території Тадіївської сільської ради, Володарського району Київської області, житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач просить суд визнати за нею право власності на право на вказані спадкові земельні ділянки та спадковий житловий будинок. Позивач подала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила суд розглядати справу без її участі. Представник відповідача подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просив суд розглядати справу без його участі. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.7). За життя [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с.9). [PERSON] померла [INFO] року, що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8), за життя не виготовивши правовстановлюючі документи на спадкове майно після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 4,127 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Тадіївської сільської ради, Володарського району Київської області, яка належала [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] (а.с.11). Києво-Святошинською нотаріальною конторою було надано спадкову справу після померлої [PERSON], яка померла [INFO] року, з матеріалів якої вбачається, що свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно не видавались. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Ст. 1222 ч.1 ЦК України визначає спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ч. 1 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Таким чином, визнання представником відповідача пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Вимоги позивача базуються на законі, є обґрунтованими, тому їх слід задовольнити.

Outcome: approved