Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-10 00:00:00

Позивач 14.03.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить збільшити розмір аліментів, встановлених за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.03.11 р. та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500 грн до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у шлюбі з 09.06.09 р., що розірваний за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 20.06.10 р.. Сторони є батьками вказаної вище неповнолітньої дитини. За рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 09.03.11 р. у справі № 2 - 375/11 було зобов`язано відповідача сплачувати аліменти на її користь на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини у сумі 450 грн щомісячно, починаючи з 16.02.11 р. і до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач належно аліменти не сплачував. На виконанні у Ковельському МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області перебуває виконавчий лист у справі № 2 - 375 від 28.03.11 р. Ковельського міськрайсуду Волинської області про стягнення з [PERSON] аліментів на її користь на утримання вказаної вище дитини у розмірі 450 грн щомісячно, починаючи з 16.02.11 р. і до досягнення дитиною повноліття, заборгованість за яким за станом за період з 16.02.11 р. по 28.02.19 р. складає 3 148 грн 93 коп.. Покликаючись на ст. 192 СК України, зазначає, що у 2019 р. збільшився прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Спільна неповнолітня дитина сторін проживає з нею. Той розмір аліментів, що визначений за рішенням суду від 09.03.11 р., не забезпечує належного утримання дитини, потреби якої збільшуються; є меншим від 50 % такого прожиткового мінімуму на даний час. Самостійно утримувати дитину їй утруднено. Відповідач має можливість заробляти гроші, життям їх дитини не цікавиться, добровільно утримання дитині не надає. Їй не відомо про наявність чи відсутність у відповідача утриманців та грошових зобов`язань. Просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 17.04.19 р. розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Копію позовної заяви з доданими до неї документами та копію вказаної вище ухвали суду відповідачем отримано під розпис 25.04.19 р.. За станом на 11.05.19 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до часткового задоволення. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 20.06.10 р. у цивільній справі № 2 - 376/11 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 01.07.11 р., дійсно, шлюб сторін, що був укладений і зареєстрований 09.06.09 р., було розірвано у судовому порядку. Відповідно до копії свідоцтва про народження, виданого 25.12.2 000 р., сторони є батьками та мають на своєму утриманні вказану вище спільну неповнолітню дитину. Та обставина, що згідно з рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області відповідач у розглядуваній справі є платником аліментів на користь позивача на утримання вказаної вище дитини у розмірі 450 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття, стверджується копією довідки - рахунку № 239 від 04.03.19 р., виданої Ковельським МРВ ДВС ГТУЮ у Волинській області на підставі даних виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа у цивільній справі Ковельського міськрайсуду Волинської області № 2 - 375. Разом з тим, суд не бере до уваги надану позивачем копію тексту судового рішення від 09.03.11 р. у справі № 2 - 375/11, що не містить даних про ім`я сторін у тій справі, з покликанням на ст. 78 ЦПК України. Таким чином суд вважає встановленим у судовому засіданні, що відповідач на даний час є платником аліментів на користь позивача на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини сторін. Як зазначено у ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначено у ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Позивачем не надано у розпорядження суду доказів того, що маються обставини, що передбачені ст. 182 СК України, що підлягають до врахування судом, крім тих, що сторони мають на своєму утриманні вказану вище неповнолітню дитину; відповідач є платником аліментів на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини сторін у розмірі, що визначений рішенням суду. У відповідності із ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно закону. Будь - яких доказів на підтвердження погіршення стану свого чи дитини сторін здоров`я позивач суду не надала. Ту обставину, що змінився в сторону погіршення її матеріальний стан, позивач обґрунтовує лише збільшенням розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини відповідного віку, що встановлений законодавчо. Тобто матеріальне становище обох сторін змінилось в сторону погіршення. Доказів про те, що відповідач має несталий доход і про його розмір, позивач також суду не надала. Однак суд враховує, що відповідач не заперечив проти вимог позивача засобом подання відзиву на позовну заяву тощо. А тому з врахуванням наведеного вище, позов слід задовольнити частково, врахувавши, що розмір стягуваних на утримання спільної неповнолітньої дитини сторін аліментів, безсумнівно, є меншим, ніж той, що передбачений законодавчо як мінімальний для дітей відповідного віку на даний час. В решті позову слід відмовити. З відповідача слід стягнути на доход держави суму судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір». На підставі наведеного,

Outcome: approved