Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , 30 липня 2020 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свій позов мотивує тим, що 10 червня 1995 року між ним, [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 131, та відповідно було видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від спільного подружнього життя у них народилось троє дітей: дочка [PERSON] , яка на даний час є повнолітньою, син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя не склалось через зраду відповідача, внаслідок чого в них неодноразово виникали сварки. Зазначає, що він втратив до неї довіру і подальше спільне їх життя як подружжя і збереження шлюбу буде суперечити його інтересам, оскільки проживання в спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ним та відповідачем. Примирення між ними є неможливим, а тому просить суд шлюб з відповідачем розірвати. Позивач, як і відповідач, у судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи містяться заяви сторін, де [PERSON] [PERSON] просять справу розглядати за їх відсутності. При цьому, позивач позовні вимоги підтримує і просить шлюб розірвати, а відповідач позов визнає, також зазначаючи на необхідності розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та [PERSON] . Частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних правта обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно, між [PERSON] , [INFO] та відповідачем [PERSON] , [INFO] , 10 червня 1995 року укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, актовий запис № 131. Від спільного подружнього життя у них народилось троє дітей: дочка [PERSON] , яка на даний час є повнолітньою, син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . Судом встановлено, що шлюбні відносини сторін на даний час фактично припинені, сторони спільне господарство не ведуть, на примирення не згодні, тому подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Відповідач своїм правом на подачу відзиву на позов, заперечень не скористався, натомість надала суду заяву, де не заперечує проти задоволення позову, а тому у суду нема підстав сумніватися у доводах викладених позивачем, як підставах для розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам та інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, не згодний на примирення, а відповідач визнала позов, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Суд вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до вимог ч.2 ст. 114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч.2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Пунктом 2 ч. 3 ст. 115 СК України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved