Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

Позивач, 28.03.2018р., звернувся до Полтавського районного суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.01.2008 р., [PERSON] - відповідач, отримав кредит у розмірі 800.00 грн., у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим поверненням, що відповідає строку дії картки. Позичальник свої договірні зобов`язання не виконав, в результаті чого виникла заборгованість станом на 28.02.2018 року на загальну суму - 98 489.81 грн., що є підставою для примусового повернення кредитних коштів. Позивач, 29.01.2021р. ,позовні вимоги зменшив, та просив суд стягнути з відповідача на користь Акціонерного Товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2008р. в сумі 22 492.16 грн. та судові витрати щодо сплати судового збору в сумі -1762.00 грн. У судове засідання представник позивача не з`явився, попередньо надавши до суду заяву в якій позов підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі на підставі наявних у ній доказів, проти заочного розгляду справи не заперечував. Від представника відповідача до суду надійшло заперечення у якому він просить відмовити позивачу у задоволенні позову з підстав наведених у змісті надісланого заперечення. Розглянувши подані заяви, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 24.01.2008р. [PERSON] підписала анкету-заяву приєднання до Умов та Правил надання банківських послу у ПриватБанк № б/н, відповідно отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 800.00 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Укладений між сторонами договір складається з Анкети-заяви, Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua. В уточненому розрахунку заборгованості, станом на 30.09.2020р., за [PERSON] значиться заборгованість у розмірі - 22492.16грн., що складається з наступного: - 6227.21 грн., прострочене тіло кредиту; - 16264.95 грн., заборгованість за простроченими відсотками (а.с.130-137). Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме - заборгованості за користування кредитом. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що Анкета-заява від 24.01.2008 року містить: 1) анкетні дані відповідача та його контактну інформацію; 2) розмір кредитного ліміту - 800.00 грн.; 3) базову відсоткову ставку 3% в місяць на залишок заборгованості, при цьому заява не містить інших даних про умови кредитування Окрім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить підпису позичальника. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови. Крім цього, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним). Разом з тим у матеріалах справи взагалі відсутня Пам`ятки клієнта. Таким чином, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦПК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Як встановлено судом, уточнений Розрахунок заборгованості наданий позивачем (а.с. а.с.130-137) не ґрунтується на домовленостях між Сторонами. Крім того, проценти нараховувалися після закінчення строку кредитування виходячи з наступного. Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічну позицію висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (№ 14-10цс18). Також встановлено, що у абзаці 6 аркуша 9 - Відповіді на відзив Позивачем зазначено, що строк дії кредитної картки, якою користувалася [PERSON] є 07.2016 року, що відповідає останньому дню місяця - 31.07.2016 року (а.с.93). Таким чином, за відсутності будь-якої іншої домовленості щодо строку кредитування між Сторонами, 31.07.2016 року право кредитора АТ КБ «Приватбанк» нараховувати проценти за надані кошти [PERSON] за заявою від 18.03.2008р. про отримання банківської картки припинено. Частина 1 статті 16 ЦК України, регламентує, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до розрахунку заборгованості наданого до позовної заяви від 23.03.2018р. та банківської виписки за період з 01.01.2008 по 13.01.2021р. АТ КБ «Приватбанк» по рахунку [PERSON] наданої до відповіді на відзив, судом встановлено факт того, що Відповідачем 26.02.2014 року сплачено 6300 грн. Після зазначеної сплати заборгованість перед Позивачем відсутня. Вище вказане свідчить про те, що порушені права Позивача по спірним взаємовідносинам охоплюються періодом не пізніше 26.02.2014р. Переплата з 26.02.2014р. становила 16 грн.32коп. Відповідно до вказаної виписки [PERSON] після 26.02.2014р. отримувала кошти від Позивача та здійснювала погашення та станом на 31.07.2016р. - останній день дії картки та закінчення строку кредитування, виходячи із ставки 3% в місяць заборгованість по тілу кредиту за розрахунком Відповідача складала - 5852,35 грн. та 1896,16 грн. процентів. Після погашення 02.09.2016р. у сумі 2931,47 грн. заборгованість Відповідача по процентам погашена повністю, а залишок тіла кредиту склав 4817,04 грн., який підлягає примусовому стягненню у судовому порядку. За таких підстав суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних вимоги в частині стягнення: 16264.95 грн., заборгованість за простроченими відсотками за безпідставністю, що ж стосується позовним вимог щодо стягнення з боржника тіла кредиту, то дані вимоги підлягають частковому задоволенні у розмірі - 4817.04 грн. Отже позовні вимоги задоволено на 21.4 %. (4817.04Х100/22492.16= 21.4). Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України - пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial