Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач 15.05.2017 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та на її утримання, а також про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що з 30 квітня 2016 року вона з відповідачем по справі перебуває в зареєстрованому шлюбі. Шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені. Вважає збереження шлюбу неможливим, просить шлюб розірвати.Також зазначила, що від даного шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. На теперішній час шлюбні відносини сторони припинили, відповідач проживає окремо та відмовляється добровільно надавати кошти на утримання дитини, тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання їх сина щомісячно, в розмірі 1600 гривень, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення ном повноліття, та кошти на її утримання щомісячно в розмірі 1000 гривень до досягнення сином [PERSON] трирічного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила його задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні надав усні заперечення, позов визнав частково в частині стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1600 грн. та в частині розірвання шлюбу та зазначив, що на даний час офіційно не працює, постійного заробітку не має, а також те, що в нього на утриманні перебуває мати - інвалід 2 групи. В частині позовних вимог щодо стягнення коштів на утримання дружини просив відмовити, пославшись на скрутне матеріальне становище. Вивчивши надані письмові докази у сукупності, заслухавши сторони, суд дійшов висновку, що заявлений позов є законним, обґрунтованим та підлягає повному задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно зі ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 30 квітня 2016 року (а.с.6) і є батьками малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] (а.с.7), який проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні. Відносини між сторонами припинені з березня 2017 року. Позивач знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною, перебуває на обліку в Шевченківському УПСЗН і отримує щомісячну одноразову допомогу при народжені дитини (а.с.30). Відповідач офіційно не працює, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.34-35), та має нерегулярний дохід. Дані обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами. Подружні стосунки між сторонами фактично припинені з березня 2017 року, сторони проживають окремо. Дані обставини визнані сторонами в судовому засіданні. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Перевіривши матеріали справи, за наявності законних підстав, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини і не ведуть спільне господарство. Збереження сім'ї при існуючих обставинах є недоцільним, адже подальше збереження шлюбу суперечить інтересам та порушує права позивача. З приводу позовних вимог щодо стягнення аліментів, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з п.3 ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача агентів може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідач молода, працездатна особа, офіційно не працює і постійного доходу не має, згідно копії трудової книжки, звільнився з посади 12.06.2017 року за власним бажанням, інших аліментних зобов'язань не має, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини та з урахуванням положень ст.184 СК України, аліменти на утримання неповнолітнього сина підлягають стягненню у твердій грошовій сумі. Враховуючи відсутність у відповідача постійної роботи на час розгляду справи та згоду відповідача на оплату аліментів на утримання сина у розмірі 1600 грн., суд вважає за можливе стягнути аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1600 грн. щомісячнодо досягнення дитиною повноліття, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти той рівень життя, які дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. В обґрунтування заперечень на вимоги позивача про стягнення коштів на її утримання, відповідач посилався, що має на утриманні мати інваліда 2 групи, в той же час, відповідач не надав доказів, що він дійсно приймає участь в утриманні своєї матері - інваліда, та яка не має доходів. Враховуючи, що позивач не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною та відповідно до вимог ст. 84 СК України має право на отримання коштів, тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача кошти на утримання дружини у розмірі 1000 грн., які суд вважає достатніми для її утримання. Згідно зі ст.191 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь держави за позовні вимоги щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати на користь позивача за позовні вимоги щодо розірвання шлюбу.

Outcome: approved