Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-31 00:00:00

Позивач [PERSON] відділ м. Чернівці звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зобов'язання звільнити орендоване приміщення, мотивуючи позовні вимоги тим, що 01.07.2015 року між [PERSON] відділом м. Чернівці та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір №250/2015-п оренди нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: м. Чернівці, вул. Театральна, 6, військове містечко №101, буд. №4 (літ. А). У відповідності до п.2.1.1 договору встановлено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові вбудовані приміщення площею 72,2 кв.м., в будівлі №4 (літ. А) військового містечка №101, що знаходиться на балансі [PERSON] відділу м. Чернівці, розташоване за адресою: м. Чернівці, вул. Театральна, 6. Дане нерухоме майно передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 01.07.2015 року. Відповідно до п. 9.1 цей договір діє з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року включно. Згідно п.1.1 договору, відповідач зобовязувалася протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди. Листом від 03.06.2016 року №1389 та повторно листом 02.07.2016 року №1654 вони проінформували відповідача про закінчення терміну дії попереднього договору оренди та про необхідність звільнити орендоване приміщення до 30.06.2016 року включно, проте відповідач залишила дані листи без уваги. Вважають, що договір оренди припинив свою дію, тому орендар зобовязаний повернути обєкт оренди орендодавцеві. Просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник позивача [PERSON] відділу м.Чернівці [PERSON] не зявилася, від неї через канцелярію суду поступила письмова заява з клопотанням справу розглянути в їх відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила позов задовольнити; заперечувала проти прийняття заочного рішення по справі у випадку повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився, будучи повідомленою про день, час і місце розгляду справи належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомила. Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом, належними доказами по справі встановлено, що 01.07.2015 року між [PERSON] відділом м. Чернівці та відповідачем [PERSON] було укладено попередній договір №250/2015-п оренди нерухомого військового майна, розташованого в Чернівецькому гарнізоні за адресою: м.Чернівці, вул. Театральна, 6, військове містечко №101, буд. №4 (літ. А) (а.с.5-9). У відповідності до п.2.1.1 договору встановлено, що орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування нерухоме військове майно - нежитлові вбудовані приміщення площею 72,2 кв.м., в будівлі №4 (літ. А) військового містечка №101, що знаходиться на балансі [PERSON] відділу м. Чернівці, розташоване за адресою: м.Чернівці, вул. Театральна, 6. Дане нерухоме майно передано відповідачу згідно акту приймання-передачі від 01.07.2015 року. (а.с.10). Відповідно до п. 9.1 цей договір діє з 01.07.2015 року по 30.06.2016 року включно. Згідно п.1.1 договору, відповідач [PERSON] зобовязувалася протягом 12 місяців з моменту підписання цього договору укласти в майбутньому основний договір оренди. Листом від 03.06.2016 року №1389 (а.с.12) та повторно листом 02.07.2016 року №1654 (а.с.13) позивач проінформував відповідача [PERSON] про закінчення терміну дії попереднього договору оренди та про необхідність звільнити орендоване приміщення до 30.06.2016 року включно, проте відповідач залишила дані листи без уваги. У відповідності до ст.17 ч.2 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Статтею 27 Закону України Закону України «Про оренду державного та комунального майна» передбачено, що у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобовязаний повернути орендодавцеві обєкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Згідно ст. 759 ч.1 ЦК України, за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобовязується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. У разі припинення договору найму наймач зобовязаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якомувона була одержана, з урахуванням нормального зносу, а бо у стані, який було обумовлено в договір- встановлено ст.785 ч.1 ЦК України. Згідно з ст. ст.\~15,\~16 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи залагодження матеріальної шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, їхніх посадових і службових осіб. Згідно положень ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним\~\~ є\~\~рішення,\~\~яким\~\~суд,\~\~виконавши\~\~вимоги цивільного судочинства, вирішив справу відповідно до закону. Обгрунтованим є\~\~рішення,\~\~ухвалене\~\~на\~\~основі\~\~повно, всебічно\~\~з'ясованих\~\~обставин,\~\~на\~\~які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень,\~\~підтверджених\~\~тими\~\~доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню в повному обсязі. У відповідності до ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої\~ сторони\~ понесені\~ нею і документально підтверджені судові витрати.\~ Якщо\~\~ позов\~\~ задоволено\~\~ частково,\~\~ судові\~\~ витрати присуджуються\~\~ позивачеві\~\~ пропорційно\~ до\~ розміру\~ задоволених позовних вимог,\~ а відповідачеві -\~ пропорційно\~ до\~ тієї\~ частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином з відповідача підлягають стягненню судові витрати по справі, в повернення оплаченого позивачем судового збору, належним чином підтвердженого платіжним дорученням №628 від 21.07.2016 року, в розмірі 1378,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved