Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 02.10.2018 звернувся до суду з позовом, з наступниим уточненням, в якому просить стягнути з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на його користь, починаючи з 29.09.2018 додаткові витрати в твердій грошовій сумі по 567 грн.00 коп. щомісячно на необхідні ліки для лікування синдрому діабетичної стопи та геморою - з кожного. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 31.01.2019 було відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Згідно протоколу повторного автоматичного розподілу справ між суддями Київського районного суду м. Харкова від 08.04.2020 вказана справа розподілена в провадження судді Губської Я.В. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що він є інвалідом 2-ї групи, група інвалідності пов`язана перенесеним у листопаді 2006 інфарктом. Крім того позивач страждає на ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного лікування. Позивач зазначає, що він є непрацездатним, не працює. Щомісячний дохід позивача складається з пенсії та аліментів, що позивач отримує від старшого сина за рішенням суду. Посилаючись на копії чеків, щодо витрачених на лікування коштів, позивач просить стягнути з відповідачів кошти на лікування синдрому діабетичної стопи та геморою. З урахуванням розміру витрат на лікування, житлово-комунальні послуги, харчування та одяг, позивач не має можливості самостійно оплачувати витрати, пов`язані з лікуванням, тому звернувся з даним позовом до суду. Також позивач зазначає, що відповідачі мають можливість та зобов`язані за законом брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з його лікуванням. Від відповідачів на адресу суду 22.02.2019 надійшов відзив, в якому проти позовних вимог заперечують в повному обсязі, посилаючись на те, що розмір доходів позивача у 2018 році є значно більшим, ніж заявлений в позовній заяві, враховуючи рішення Київського районного суду м.Харкова по справі №640/8656/17 та постанови Апеляційного суду Харківської області у справі №638/16992/16-ц. Крім того, відповідачі зазначають що вимоги позивача не підтверджуються доказами, неможливість у відповідача [PERSON] за станом здоров`я працювати та надавати кошти на додаткові витрати батьку. Щодо майнового стану відповідача [PERSON] відповідач зазначає, що подані позивачем до суду відомості не відповідають дійсності. Також відповідач [PERSON] звертає увагу суду на те, що у нього на утриманні знаходяться троє дітей від різних шлюбів, непрацюючий брат та малозабезпечена мати, а дохід від провадження підприємницької діяльності носить мінливий характер. Після відрахувань з доходів відповідача [PERSON] виплат на утримання перелічених осіб є невеликим, тому стягнення додаткових витрат на утримання батька не є можливим у цей час. Також відповідачі посилаються на те, що подані позивачем докази не є належними, у зв`язку з інвалідністю позивачу ліки повинні відпускатися за рецептом на пільгових умовах або безкоштовно. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, надали відзив по суті позовних вимог. Враховуючи строки розгляду справи та наявність по справі письмових заяв, відзивів, заперечень, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожні особа має право на захист свого інтересу. Відповідно до змісту ст. 16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] , є інвалідом ІІ групи за загальним захворюванням, згідно з довідкою до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 684737 від 13.07.2017 року, не є працездатним, потребує стаціонарного лікування в кардіології 28 МЛ, НДІ терапії, нагляду кардіолога, ендокринолога, пульмонолога, дерматолога. (а.с.14 т.с.1) Відповідно до рішення Київського районного суду м.Харкова по справі №2-2466/09 на користь [PERSON] з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання батька у розмірі 605 грн., що підлягають індексації, відповідно до закону. (а.с.49 т.с.1) Рішенням Московським районним судом м.Харкова від 14.01.2019 по справі №640/17638/18 що набрало законної сили 03.04.2019 з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на лікування в розмірі по 285 грн. 00 коп. з кожного щомісячно, починаючи з 24.09.2018 року. Рішенням Московського районного суду м.Харкова від по справі №640/17638/18 прийнято рішення про збільшення додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням цукрового діабету. Так, відповідно до ч. 1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Статтею 204 СК України передбачено, що дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Положеннями ч. 2 ст. 205 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Позивач стверджує, а відповідачі не заперечують про те, що дохід [PERSON] складається з пенсії та аліментів, що стягнуті з відповідача [PERSON] за рішенням суду. Позивач посилається на те, що страждає на численні хвороби, призначеної пенсії у зв`язку з інвалідністю та аліментів йому не вистачає для придбання ліків, які йому призначають лікарі під час проходження лікування хвороб, зокрема - геморою та синдрому діабетичної стопи, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Згідно ст. 203 СК України дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Відповідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААА № 684737 від 13.07.2017 року інвалідність позивачу встановлена за загальним захворюванням, однак серед тяжких хвороб, на які страждає [PERSON] , у зв`язку з чим призначено групу інвалідності геморой. Інших відомостей щодо тяжкості даного захворювання у зв`язку із чим законом обов`язок сплати дітьми додаткових витрат не надано. Позивач стверджує, що лікарями рекомендоване постійне лікування від хвороб на геморой та синдром діабетичної стопи медичними препаратами: Детралекс, супозиторії з обліпихою, Актовегін, Солкосерил , Кремген , Карбодерм . Проте, серед долучених до заяв позивача копій результатів оглядів у лікарів не міститься відомостей, що вказані препарати препарати необхідно вживати постійно. Крім того, додаткові витрати законодавчо передбачено стягувати одноразово, як фактично витрачені кошти або періодично як передбачувані витрати, які обов`язково настануть. Таким чином, вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на лікування захворювання геморою є передчасною, оскільки позивачем не доведено хронічний та тяжкий характер цієї хвороби, а ліки не призводять до одужання. Крім того, надані рецепти і призначення лікарів не відповідають вимогам наказу Міністерства охорони здоров`я України № 360 від 19.07.2005 року, тому що не засвідчені особистою печаткою лікаря та оформлені не на рецептурних бланках форми № 1 (ф-1). Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення на його користь з [PERSON] , [PERSON] додаткових витрат на лікування синдрому діабетичної стопи. Крім того, суд зазначає, що питання додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням захворювання на діабет у [PERSON] вже вирішувалося Московським районним судом м.Харкова, в рішенні від 14.01.2019, що набрало законної сили 03.04.2019 та є чинним на теперішній час, яким з тих же відповідачів на користь [PERSON] стягнуто додаткові витрати на лікування в розмірі по 285 грн. 00 коп. з кожного щомісячно, починаючи з 24.09.2018 року. Відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області 13.04.2017 по справі №643/14638/15-ц, яке набрало законної сили та є чинним судом вже було розглянуто питання про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат на лікування діабету, в тому числі синдрому діабетичної стопи, на користь позивача стягнуто щомісячно додаткові витрати. Позивач в своїй позовній заяві зазначає, що йому лікарями призначено постійно вживати лікарські препарати Актовегін, Солкосерил, Кремген, Карбодерм, інструкції до яких він надав суду, однак ані в інструкціях, ані в висновках лікарів не зазначено про необхідність постійного вживання зазначених препаратів. Крім того, з відомостей з медичної карти не вбачається дат складення таких записів, печаток лікарів та лікувальних закладів, а також міститься запис хірурга «лечение получает: детралекс, кремген, карбодерм…», з якого не зрозуміло що мається на увазі: безкоштовно [PERSON] отримує лікування, або лікувався препаратами до призначення лікаря. (а.с.12-129 т.с.1) Таким чином, суд зазначає, що питання лікування захворювання синдрому діабетичної стопи судом наразі розглянуто, належних та допустимих доказів щодо нових обставин даного захворювання, що потребує постійних витрат у заявленому розмірі станом на теперішній час до суду не надано. Крім того, позивачем не наведено доводів, щодо неможливості отримання ним зазначених препаратів зі знижками за соціальними програмами або безкоштовно, як інваліду ІІ групи, що користується пільгами. Статтею 49 Конституції України передбачено, що кожен має право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Охорона здоров`я забезпечується державним фінансуванням відповідних соціально-економічних, медико-санітарних і оздоровчо-профілактичних програм. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров`я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності. Законом України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» передбачено пільги для вказаної категорії осіб, до якої відноситься позивач. Крім того, з квітня 2017 року в Україні діє Урядова програма «Доступні ліки», яка спрямована на покращення якості життя, запобігання виникненню ускладнень та передчасної смертності осіб, які страждають на серцево-судинні захворювання, цукровий діабет ІІ типу, бронхіальну астму, шляхом забезпечення їх необхідними лікарськими засобами під час амбулаторного лікування, у рамках якої пацієнти за рецептом лікаря можуть отримати безкоштовно або з доплатою лікарські засоби. Наказом МОЗ України №360 від 19.07.2005 затверджено Правила виписування рецептів на лікарські засоби і вироби медичного призначення, згідно яких рецепти засвідчуються підписом та особистою печаткою лікаря. Переліком груп населення, у разі амбулаторного лікування яких лікарські засоби за рецептами лікарів відпускаються безоплатно або на пільгових умовах, що є Додатком 1 до постанови Кабінету міністрів України №1303 від 17.07.1998 також передбачено, що групи населення, до якої відноситься позивач(особи з інвалідністю) мають право на безоплатне отримання лікарських засобів Позивачем до суду не представлено належним чином оформлених рецептів лікарів про призначені для лікування [PERSON] препаратами: Актовегін, Солкосерил, Детралекс, Кремген, Карбодерм. Надані позивачем до суду копії інструкцій до медичних препаратів та фіскальні чеки не можуть сприйматися судом однозначно, як призначені йому лікарями та придбані позивачем [PERSON] ліки, які використовуються ним при лікування захворювань на синдром діабетичної стопи та геморою. Згідно положень ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання та ст.. 81 цього Кодексу встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи також позицію відповідачів щодо неможливості ними за своїм матеріальним станом брати участь у додаткових витратах, а також ті обставини що позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність саме постійного лікування тяжкості хвороб на геморой та синдром діабетичної стопи, розміру очікуваних періодичних витрат, неможливість йому, як інваліду ІІ групи безоплатного(пільгового) отримання лікарських засобів, суд не вбачає підстав для задоволення позову. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням геморою та синдрому діабетичної стопи у твердій грошовій сумі по 567 грн.00 коп. з кожного щомісячно, починаючи з 29.09.2018 не підлягають задоволенню, як необґрунтовані та безпідставні, а тому у їх задоволенні відмовляє. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, судові витрати суд відносить за рахунок держави.

Outcome: dismissed