Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 12 лютого 2019 року з позовною заявою, яка була уточнена, в якій зазначив, що він з 12 вересня 2005 року по 16 листопада 2018 року працював у відповідача, а саме 12 вересня 2005 він був прийнятий в цех централізованого ремонту вогнетривником по шостому розряду згідно наказу № 268-к від 12.09.2005р., 01 серпня 2007 року його переведено в спеціалізований ремонтно-будівельний цех на посаду вогнетривника по шостому розряду згідно наказу № 257-к від 01.08.2007р.,01 березня 2012 року його переміщено в дільницю з обмурівки та теплоізоляції цього ж цеху згідно наказу № 90-к від 01.03.2012р.,16 листопада 2018 року він був звільнений за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України згідно наказу № 646-к від 15.11.2018р. Починаючи з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року відповідач не в повному розмірі виплачував йому заробітну плату. Просить стягнути з відповідача за свою користь недораховану заробітну плату за період з 01 січня 2010р. по 30 вересня 2015 р. в сумі 48 246 грн. 00 коп., компенсацію за порушення строків її виплати в сумі 56967грн.46коп., витрати на правничу допомогу у розмірі 3000грн. В обґрунтування\~заявлених вимог\~позивач надав\~розрахунок суми\~не донарахованої\~заробітної плати\~та розрахунок\~компенсації . Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова відкрито позовне провадження за даною позовною заявою та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Відповідач на позовну заяву надав відзив, позовні вимоги не визнав, зазначив, що слід застосувати строк звернення до суду 3 місяці на підставі ст.225, 233 КЗпП, просив у позові відмовити. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновків про задоволення заявлених вимог з наступних підстав. Частиною 1 ст.\~94\~КЗпП України передбачено, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності зі ст.115 КЗПП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Згідно ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Отже, законом передбачено, що при звільненні працівник одержує від підприємства, установи, організації всі суми, зокрема й заробітну плату, одержати яку він має право з урахуванням встановленого належним чином розміру заробітної плати. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем та 16 листопада 2018 року він був звільнений за власним бажанням за ст.\~38\~КЗпП України\~згідно наказу\~№ 646-к\~від 15.11.2018\~р.,\~що підтверджується\~копією трудової\~книжки.Починаючи з 01 січня 2010 року по 30 вересня 2015 року відповідач не в повному розмірі виплачував йому заробітну плату. Розрахунок заборгованості, що складає 48 246 грн. 00 коп., був здійснений позивачем та такий розмір не спростований відповідачем. Згідно ст.34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Порядок компенсації втрати доходів внаслідок порушення встановлених строків їх виплати передбачено Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати». Відповідно до статті 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць. А відповідно до статті 3 цього закону сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно до п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Відповідно до правового висновку закріпленого в Постанові Верховного Суду України у від 7 листопада 2012 року (справа № 6-131цс12): «основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення власником встановлених строків виплати нарахованих доходів (зокрема, заробітної плати, пенсії, соціальної виплати, страхових виплат). При цьому, компенсація за порушення строків виплати нарахованого доходу проводиться незалежно від вини органу, що здійснює відповідні виплати та незалежно від порядку і підстав нарахування цього доходу чи його частини: самим підприємством добровільно чи на виконання судового рішення». Сторонами не оспорювався той факт, що позивач також не отримав компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати. Згідно наданого позивачем розрахунку сума компенсації складає 56967грн.46коп. Суд вважає\~позовні вимоги\~обґрунтованими та\~такими,\~що підлягають\~задоволенню. При цьому суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Питання стягнення витрат, понесених позивачем у зв`язку зі зверненням до суду, суд вирішує на підставі ст.141 ЦПК .

Outcome: approved