Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.01.2019 року (згідно поштового конверту) звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому вказала, що вона з 12.12.2015 року перебуває у шлюбі з відповідачем. Подружжя має спільну дитину [PERSON], [INFO]. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х років. Відповідач працює, але добровільно матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дитини не надає. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 25 відсотків з усіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття, та також на своє утримання у розмірі 25 відсотків всіх видів заробітку щомісячно і до досягнення дитиною трьох років. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 01.03.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву в якій просить розглянути справу без її участі та позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву позовні вимоги визнав частково та зазначив, що він згоден сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 25 відсотків з усіх доходів відповідача і на утримання дружини у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази та законодавство, яке регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 12.12.2015 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області за актовим записом № 68. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого Костянтинівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 29.12.2017 року за актовим записом № 960. Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і після пологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітніх дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку що позовні вимоги, в частині стягнення аліментів на дитину, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дітей у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного вік, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дружини, слід зазначити наступне. Згідно зі ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно статті 84 СК України, «право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. У зв'язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивачка немає змоги працювати і утримувати себе. З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідач має одну неповнолітню дитину, працює і має змогу надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв'язку з доглядом за дитиною не має самостійного доходу, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку, підлягають задоволенню. Визнаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд приймає до уваги, що з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частки його заробітку на утримання дитини, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в цій частині слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на її користь аліменти у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів. Відповідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивачка 30.01.2019 року (згідно поштового конверту) звернулась до суду з даним позовом, суд вважає необхідним стягнути аліменти починаючі з 30 січня 2019 року. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, враховуючи, що позов задоволено у повному обсязі суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial