Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-15 00:00:00

Позивач 17 лютого 2020 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. 22 січня 2008 року Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали кредитний договір № 110/11-0008. Акціонерне товариство «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року є правонаступником щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» на підставі Передавального акту загальних зборів акціонерів АТ «Альфа - Банк» та рішення єдиного акціонера АТ «УКРСОЦБАНК». Відповідно до умов вищевказаного договору, позивач зобов`язався надати відповідачеві 80 000,00 грн. Позичальник, у свою чергу зобов`язався у порядку та на умовах, що визначені Договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Договором та Додатком № 1 до нього - Графіком погашення кредиту. Позивач свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі, позичальник, у свою чергу, неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 18 червня 2019 року має заборгованість у розмірі 161 484, 80 грн., з яких - строкова заборгованість - 4747,49 грн., прострочена заборгованість 60 281,00 грн., строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 910,39 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 95 545,92 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 22 січня 2008 року між Кредитором та Іпотекодавцем, яким є [PERSON] укладено іпотечний договір № 110/11/1-0008, відповідно до умов якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю, контори з підвалом, загальною площею 614,6 кв. м., що знаходиться за адресою - [ADDRESS] . Відповідно до п. 4 Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків - у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Договору іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України. Відповідно до Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого нипису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у Іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодежателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. Посилаючись на ст.ст. 3, 12,33 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 525,526, 1049,1054 позивач зазначає, що має право звернути стягнення на предмет Іпотеки через порушення позичальником умов Кредитного договору та просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлову будівлю, контори з підвалом, загальною площею 614,6 кв. м., що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 110/11-0008 від 22 січня 2008 року, заборгованість 161 484, 80 грн., з яких - строкова заборгованість - 4747,49 грн., прострочена заборгованість 60 281,00 грн., строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 910,39 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 95 545,92 грн., на користь Акціонерного товариства «Альфа-Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна, під час проведення виконавчих дій. Також просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі. Ухвалою про відкриття провадження від 31 березня 2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Відповідачу за адресою її реєстрації (а.с. 43) було направлено вказану ухвалу суду від 31 березня 2020 року з копіями позовної заяви та доданими документами. До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручені у зв`язку з закінченням встановленого строку зберігання (а.с.49). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Третій особі також було направлено ухвалу суду від 31 березня 2020 року з копіями позовної заяви та доданими документами. До суду повернувся конверт з копією зазначеної ухвали, як не вручені у зв`язку з тим, що за вказаною адресою відповідач відсутній (а.с.48). Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 січня 2008 року Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» та [PERSON] уклали договір про надання відновлюваної кредитної лінії № 110/11-0008 (а.с. 5-9). Відповідно до п. 1.1 вказаного договору кредитор зобов`язується надати [PERSON] грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання в сумі 80,000 грн., що буде здійснюватися окремими частинами (Траншами) зі сплатою 14,5 процентів річних та комісії, в розмірі та порядку, визначеному цим Договором, в межах максимального ліміту заборгованості з графіком змін максимального ліміту заборгованості згідно Додатка № 2 до цього Договору, що є невід`ємною частиною та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 21 січня 2015 року на умовах, визначених цим Договором. Згідно п. 2.1. вказаного договору видача Траншів Кредиту проводиться шляхом видачі готівки або безготівковим перерахуванням з позичкового рахунку № [NUMBER] в Нікопольському відділенні ДОФ АКБ «УКРСОЦБАНК» в межах максимального ліміту заборгованості, що діє на дату отримання Траншу. Згідно п. 2.2. Моментом (днем) надання кредиту вважається день зарахування суми Кредиту на позичковий рахунок Позичальника. З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 22 січня 2008 року, у відповідності до вимог п. 1.3.1 Договору надання відновлюваної кредитної лінії № 110/11-0008, між Кредитором та Іпотекодавцем, яким є [PERSON] укладено іпотечний договір № 110/11/1-0008, відповідно до умов якого остання передала кредитору в іпотеку нерухоме майно - нежитлову будівлю, контори з підвалом, загальною площею 614,6 кв. м., що знаходиться за адресою - [ADDRESS] (а.с. 17-19). Відповідно до п. 4 Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків - у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Договору іпотеки; у інших випадках передбачених законодавством України. Відповідно до Іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого нипису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у Іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодежателем з урахуванням вимог чинного законодавства України. Позивачем додано до матеріалів справи також Додаткову Угоду № 1 до Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № № 110/11/1-0008, укладену 08 травня 2008 року, Додаткову Угоду № 2 про внесення змін до Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 110/11-0008, укладену 01 липня 2009 року, Додаткову Угоду № 2 про внесення змін до Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 110/11-0008, укладену 20 червня 2008 року, Додаткову Угоду № 3 про внесення змін до Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 110/11-0008, укладену 06 травня 2010 року (а.с. 10- 16) та Договір № 1 про внесення змін до Іпотечного договору № 110/11/1-0008, укладений 01 липня 2009 року (а.с. 20). В обґрунтування позову позивач посилався, що [PERSON] неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, в результаті чого станом на 18 червня 2019 року має заборгованість у розмірі 161 484, 80 грн., з яких - строкова заборгованість - 4747,49 грн., прострочена заборгованість 60 281,00 грн., строкова заборгованість по нарахованих відсотках - 910,39 грн., прострочена заборгованість по нарахованим відсоткам - 95 545,92 грн., на підтвердження зазначеного додав Довідку - розрахунок заборгованості на 18.06.2019 року (а.с. 21). Також в матеріалах справи наявна копія вимоги про усунення порушень, направлена на адресу [PERSON] та [PERSON] 27 січня 2020 року (а.с. 22-23), згідно якої станом на 27 січня 2020 року загальна сума заборгованості становить 405 167,18 грн. Вказана вимога містить застереження, що у разі невиконання цієї вимоги, Банк розпочне звернення стягнення на предмет Іпотеки відповідно до Закону «Про Іпотеку» шляхом подачі до суду позову про звернення стягнення на предмет іпотеки чи вчинення виконавчого напису нотаріуса. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки, відшкодування збитків. За правилом ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставами звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, виконавчий напис нотаріуса або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»). З огляду на вказане Закон України «Про іпотеку» визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду); позасудовий: захист прав нотаріусом (звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса) або самозахист (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду (стаття 39 Закону України «Про іпотеку») є: 1) реалізація предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку»); 2) продаж предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону). Способами задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, є (частина третя статті 36 Закону України «Про іпотеку»): 1) передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; 2) право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 вказаного Закону. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19. У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»). У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону України «Про іпотеку»). У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору (частина перша статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Положення вказаної частини не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»). Вимога, встановлена частиною першою статті 35 ЗаконуУкраїни «Про іпотеку», не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя статті 35 Закону України «Про іпотеку» ). Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»). Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку». Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 36 цього Закону) не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 вказаного Закону). Це означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 вказаного Закону), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса. Згідно з частиною другою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 вказаного Закону) - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 цього Закону) - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили. Судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону. Судом встановлено, що звертаючись з даним позовом до суду, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення заборгованості в сумі 161 484, 80 грн. яка рахується станом на 18 червня 2019 року, додавши до матеріалів справи Довідку розрахунок заборгованості, яка не містить графік погашення, часткового погашення заборгованості з боку Позичальника. Належних та допустимих доказів на підтвердження не можливості погашення суми заборгованості з боку позичальника , а також існуючої суми заборгованості за Договором станом на день звернення до суду з даним позовом матеріали справи також не містять. Крім того, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження видачі Траншів Кредиту позичальнику у відповідності до вимог п. 2.1, 2.2. Договору про надання відновлюваної кредитної лінії № 110/11-0008, на підтвердження отримання вимоги про усунення порушень [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами, достатніми у своїх сукупності не доведено виникнення права звернення стягнення на предмет Іпотеки - нежитлову будівлю, контори з підвалом, загальною площею 614,6 кв. м., що знаходиться за адресою - [ADDRESS] , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 110/11-0008 від 22 січня 2008 року. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до [PERSON] , третя особа - [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки - слід відмовити за недоведеністю. Так як позивачу у задоволенні позову відмовлено повністю, то не підлягає стягненню з відповідача на його користь сплачений ним судовий збір, що відповідає положенням ч.1 ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed