Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач 23 лютого 2018 року звернувся до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із вищевказаним позовом, посилаючись на наступні обставини. Він є племінником [PERSON], [INFO], рідної сестри його батька -т [PERSON]. Його батько помер [INFO] Його тітка - [PERSON] рідних дітей не мала, чоловік помер, з рідних залишилися тільки племінники - він, його рідна сестра та його рідний брат - [PERSON]. Він з сестрою живе та працює у м. Запоріжжя, його брат - у смт. Кам'янка Дніпровська Запорізької області. Його тітка - [PERSON], була людиною похилого віку та потребувала сторонньої допомоги, однак переїжджати до когось з племінників не хотіла, хотіла померти у власному будинку та постійно звала їх жити з нею. Проживати увесь час з тіткою у них не було можливості, вони інколи відвідували її, підтримували мобільний зв'язок до того часу, як за нею не стала доглядати [PERSON] - відповідач по справі. На початку літа 2017 року він приїздив до тітки, але [PERSON] на подвір'я будинку тітки його не впустила, мотивуючи тим, що тітка себе погано почуває, зараз спить, від зустрічі з ним буде нервувати та буде почувати себе погано. Він не став наполягати, дізнався телефон відповідача та неодноразово телефонував, дізнатись про стан здоров'я його тітки. [INFO] його брат [PERSON] приїхав відвідати тітку у с. Придніпровське та від сусідів дізнався, що тітку було пограбовано та вбито [INFO] у своєму власному будинку. Потім йому стало відомо, що пограбував та вбив тітку рідний син відповідача - [PERSON] разом зі своїм знайомим. Він, його сестра та його брат вважали, що з тіткою все добре, так як за нею доглядає сусідка, яка мала номер його телефону та номер його брата, однак відповідач навіть не повідомила їм про смерть тітки, на похоронах вони так і не були присутні. На даний час в провадженні Нікопольського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження № 12017040340003726 за обвинуваченням сина [PERSON] - [PERSON] за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 187 КК України, [PERSON] за ч. 4 ст. 187 КК України. Після смерті його тітки [PERSON] залишилося спадкове майно. Він, як спадкоємець п'ятої черги за законом звернувся до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та дізнався, що від імені тітки було складено заповіт на ім'я [PERSON], яка прийняла спадщину 27 жовтня 2017 року. Вважає, що у відповідності до ч. 5 ст. 1224 ЦК України [PERSON] має бути усунута від права спадкування, оскільки вона ухилялася від надання допомоги спадкоємцеві, яка через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво була у безпорадному стані. Так, відповідач по справі надавала його тітці сторонню допомогу, офіційно була оформлена по догляду, через що тітка заповіла їй свій будинок. Догляд було оформлено у Придніпровському старостаті виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Будучи офіційно оформленою по догляду за [PERSON], [PERSON] залишила тітку, яка останнім часом хворіла та потребувала сторонньої допомоги, у безпорадному стані одну вдома, що призвело до жахливої події - її пограбування та вбивства. На підставі викладеного просить суд усунути [PERSON] від права на спадкування за заповітом після смерті [PERSON], [INFO], яка померла [INFO] та стягнути з відповідача на його користь судовий збір у розмірі 704,80 грн. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, просили у задоволенні позову відмовити у зв'язку з безпідставністю позовних вимог. Від Завідувача Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області І.С. Чубенко надійшла заява про слухання справи без їх представника (а.с. 90). Представник Придніпровського старостату виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області Прокопенко О.А. 23 жовтня 2018 року у судовому засіданні при вирішені даного спору поклався на розсуд суду та пояснив, що на його думку [PERSON] не мала родичів, була одинокою людиною. По фізичному стану [PERSON] потребувала сторонньої допомоги у зв'язку з чим, декілька разів зверталася до сільської ради допомогти їй найти людину яка б допомагала їй. На прохання [PERSON] сільська рада направляла до неї не одну людину, але [PERSON] вони не влаштовували, окрім [PERSON]. Вважає, що [PERSON] функції які на неї покладала [PERSON] повністю виконувала, у зв'язку з чим, [PERSON] склала заповіт на [PERSON]. 06 грудня 2018 року представник Придніпровського старостату виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області Прокопенко О.А. у судове засідання не з'явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Вислухавши, представника позивача [PERSON], відповідача [PERSON] та її представника [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є рідним племінником [PERSON], [INFO] (а.с. 6-13). [PERSON] померла [INFO], що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті, в якому причиною смерті зазначено напад з використанням гострого предмету з метою вбивства чи нанесення ушкоджень (а.с. 14) . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок, розташований за адресою - Дніпропетровська область, Нікопольський район, с. Придніпровське, вул. Садова, буд. 9, що належав померлій на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 січня 1967 року, рн. 1-275 (а.с. 20). За життя [PERSON] склала заповіт від 09 листопада 2016 року, посвідчений [PERSON], секретарем Придніпровської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 218, згідно якого все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і все те, що буде їй належати за законом або за заповітом заповіла [PERSON] (а.с. 46). Після смерті [PERSON] заведена спадкова справа № 493/2017, копію якої надіслано на запит суду від Завідувача Першої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, І. С. Чубенко 02 квітня 2018 року та з якої вбачаться, що відповідач [PERSON] 27 жовтня 2017 року звернулася із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON], а 10 лютого 2018 року звернувся позивач [PERSON] із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 43-48). В обґрунтування позову позивач посилався на положення ч. 5 ст. 1224 ЦК України та зазначив, що [PERSON] має бути усунута від права спадкування, оскільки його померла тітка [PERSON] була людиною похилого віку та потребувала сторонньої допомоги, а [PERSON] повинна була надавати його тітці таку допомогу, офіційно була оформлена по догляду, через що тітка заповіла відповідачу свій будинок. Догляд було оформлено у Придніпровському старостаті виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Також зазначив, що [PERSON] залишила [PERSON] у безпорадному стані одну вдома, що призвело до жахливої події, а саме - нападу на [PERSON] та її вбивству сином [PERSON] Частиною 1 статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняттям спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Крім цього, відповідно до статей 1233, 1235 ЦК України, заповіт є особистим розпорядженням фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Аналіз зазначених норм цього Закону вказує про особисте волевиявлення спадкодавця на призначення будь-якої особи та інших учасників цивільних процесів спадкоємцями без покладення на спадкоємців обов'язку та умов виникнення права на спадкування, або позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, суд, при вирішенні такої справи повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Пленум Верховного Суду Україниу роз'ясненнях, викладених у п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» звертає увагу судів на те, що факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу Українине були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. При вирішенні питання про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилався на те, що його тітка [PERSON] була людиною похилого віку та потребувала сторонньої допомоги. [PERSON] повинна була надавати його тітці таку допомогу, догляд було оформлено у Придніпровському старостаті виконавчого комітету Червоногригорівської селищної ради Нікопольського району Дніпропетровської області. Однак [PERSON] ніякої допомоги [PERSON] не надавала, залишила її у безпорадному стані одну вдома, що призвело до жахливої події, а саме - нападу та її вбивству . Згідно з нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст. 263 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] зверталася до відповідача з проханням про надання їй будь-якої допомоги медичної, матеріальної, тощо, і відповідач навмисно уникала обов'язку надавати підтримку та допомогу спадкодавцю на його вимогу, а тому суд вважає, що позивач в порушення положень 12, 81 ЦПК України не надав доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю. Крім того, судом також не встановлений факт перебування [PERSON] в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Крім того судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що саме відповідач [PERSON] займалася похованням [PERSON] Таким чином, суд вважає, що при розгляді справи позивачем та його представником не надано достатніх доказів того, що відповідач свідомо ухилялася від надання допомоги [PERSON] Допитані під час розгляду справи свідки також не підтвердили обставини, що викладені у позовній заяві. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про усунення від спадкування [PERSON] є необґрунтованими, безпідставними та задоволенню не підлягають. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України, вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача сплаченого судового збору задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.9 ст.158 ЦПК України слід зняти заходи забезпечення позову накладені ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 лютого 2018 року.

Outcome: dismissed