Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 17 квітня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 12 травня 2014 року помер [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 5,9678 гектарах, що належала [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР № 127964. За життя [PERSON] склав заповіт, в якому вищевказану земельну ділянку заповів позивачу. В нотаріальному порядку позивач прийняти спадщину після смерті [PERSON] позбавлений можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, тобто оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку, однак належність заповідачу на праві приватної власності земельної ділянки підтверджується копією вказаного Державного акту. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем за заповітом, в звязку з чим звернувся до суду з позовом та прохає визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 5,9678 га, в порядку спадкування за заповітом. В судове засідання позивач не зявився, однак представником позивача суду була надана заява про підтримання позовних вимог [PERSON] та про слухання справи у її відсутність. Представник відповідача Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не зявився, однак надав суду заяву про визнання позову та про слухання справи у відсутність представника. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 12 травня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 10 червня 2015 року. Після його смерті відкрилася спадщина, спадковим майном якої є земельна ділянка площею 5,9678 га, розташованої на території Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області, що належала заповідачу [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ХР №127964, що підтверджується копією вказаного державного акту. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У відповідності до вимог ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадщину мають особи, зазначені в заповіті. По Костянтинівській селищній раді Краснокутського району Харківської області зареєстрований заповіт від 04 жовтня 2013 року, згідно якого [PERSON] вказану земельну ділянку заповів [PERSON]. Вказаний заповіт на день смерті заповідача [PERSON] не відмінений та не скасований. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку майна немає, про що свідчить довідка виконавчого комітету Костянтинівської селищної ради Краснокутського району Харківської області від 16.04.2015 року №202. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, \~ та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г \~ Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності кудрявцева В.М. на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ХР №127964. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець після смерті заповідача [PERSON], має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved