Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.01.2014 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Вона та [PERSON] (нині прізвище [PERSON]), є спадкоємцями майна померлого за заповітом. [PERSON] від прийняття спадщини відмовилася на її користь При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформив правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині приватний нотаріус Глобинського нотаріального округу [PERSON] відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Спадкодавець на підставі закону, що діяв на час створення об»єкту нерухомого майна, побудував вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями, володів ним на праві приватної власності, що підтверджується записами в погосподарських книгах сільської ради, однак за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, як того вимагає діюче законодавство. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом померлого [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Гриньківської сільської ради, представники третіх осіб - Глобинської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства в Глобинському районі, Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, треті особи - приватний нотаріус Глобинського нотаріального округу [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності . Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] помер [PERSON] - батько позивачки. За життя - 6 вересня 2005 року, [PERSON] склав заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Гриньківської сільської ради Устенко О.О. за реєстровим № 87, згідно якого усе належне йому майно заповів - [PERSON] та [PERSON], в рівних частках. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 133/2010, заведеної приватним нотаріусом Глобинського районного нотаріального округу [PERSON], позивач прийняла спадщину, подавши 23.09.2010 року відповідну заяву до приватного нотаріуса. [PERSON] та [PERSON] - особа, яка мала право на обов»якову частку у спадщині, в установленому законом порядку, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, відмовилися від прийняття спадщини на користь позивачки. Свою відмову від прийняття спадщини протягом строку для її прийняття не відкликали. Приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу [PERSON] 06.12.2013 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А», колодязь питний літ. «К» було побудовано в 1959 році, прибудову літ. «а» - в 1964 році, ганок літ. «аг» - в 1969 році, сарай-літню кухню літ. «Б», сарай літ. «В», сарай літ. «г», гараж літ. «Г», убиральню літ. «Д», вимощення літ. «І» огорожу № 1, огорожу № 2, ворота № 3 - в 1970 році, навіс літ. «Бн» - в 1980 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Згідно записів в погосподарських книгах Гриньківської сільської ради [PERSON] був зареєстрований в [ADDRESS] і проживав у ньому до смерті. За ним останнім часом під № 0149-1 значилося належне на праві власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на неприватизованій земельній ділянці площею 0,25 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 24.01.2014 року № 15/01-10.02, житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», сарай-літня кухня літ. «Б», навіс літ. «Бн», сарай літ. «В», сарай літ. «г», гараж літ. «Г», убиральня літ. «Д», ганок літ. «аг», вимощення літ. «І», колодязь питний літ. «К», огорожа № 1, огорожа № 2, ворота № 3, які розташовані в [ADDRESS] збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1, ч.5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач , як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину, має право на успадкування названого майна за заповітом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved