Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

Позивач 18.04.2019 року звернувся до суду з позовом до про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] . За даною адресою зареєстровані відповідачі [PERSON] і [PERSON] , які з 2008 року не проживають за вказаною адресою без поважних причин. В добровільному порядку відповідачі знятися з реєстрації відмовляються, чим чинить позивачу перешкоди у користуванні житловим приміщення. Просить суд визнати відповідачів, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS] Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.05.2019 року відкрито провадження по справі та розгляд справи проводиться у порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог та не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідачі, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Треті особи Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Нагорна 17 м. Селидове» і [PERSON] належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. [PERSON] надав заяву, в якій не заперечував проти позовних вимог. Відповідно положень ст. 280-282 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 03 серпня 1999 року, виданого Слуюбою приватизації державного житлового фонду ДХК «Селидіввугілля», зареєстрованого за №3345. За адресою: [ADDRESS] , зареєстровані онук [PERSON] , 1991 року народження, і онук [PERSON] , 1993 року народження, що вбачається з довідок Відділу реєстрації місця проживання громадян Селидівської міської ради від 24.04.2019 за №08-4/738, 08-4/739. Відповідно до акту, складеного 13 квітня 2019 року, [PERSON] і [PERSON] не проживають за адресою [ADDRESS] , з 2008 року. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім,ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність, або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог. Проаналізувавши представлені сторонами в силу вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача, щодо визнання [PERSON] і [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідачі більше року без поважних причин не проживає за адресою: [ADDRESS] , і створюють перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому втратили право на користування вказаним житлом. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved