Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 19 травня 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 24 жовтня 2013 року перебуває з відповідачем [PERSON] у шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], народження 08 лютого 2014 року. Спільне життя з відповідачем не склалося в звязку з відсутністю взаєморозуміння, постійними сварками, різними поглядами на життя та сімю, що призвело до припинення подружніх відносин та окремого проживання сторін. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. Позивач у судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 24 жовтня 2013 року виконавчим комітетом Моринської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, актовий запис № 09 (а.с. 11 ). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], народження 08 лютого 2014 року (а.с. 9 ). Спільне життя сторін не склалося в звязку з відсутністю взаєморозуміння, постійними сварками, різними поглядами на життя та сімю, що призвело до припинення подружніх відносин та окремого проживання сторін. Міри, прийняті судом для збереження сімї, виявились безрезультатними, у позивача склалась нова сімя. Згідно зі ст. 56 Сімейного кодексу (далі СК) кожен з подружжя має право на припинення шлюбних відносин. Частинами 3, 4 ст. 56 СК передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя та їх малолітньої дитині, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Із огляду на викладене, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін, інтересам їх дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved