Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Свій позов мотивує тим, що її донька [PERSON] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрований, крім позивачки та її доньки, [PERSON] , який був співмешканцем з померлою [PERSON] (матір`ю позивачки). Після її смерті з [INFO] , останній не проживає у даному будинку, а проживає в с. Михайлівка, Канівського району, Черкаської області, з громадянкою [PERSON] , яка є тіткою позивачки. Фактично в даному будинку проживає позивач та її донька в інтересах якої вона звернулась до суду. Оплату всіх комунальних послуг здійснює позивач . Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування домоволодінням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] у судові засідання, призначені на 05.11.2020, 21.12.2020, 18.01.2021 повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином, у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного та житлового законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] , в інтересах якої діє позивач, є власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.05.2020, зареєстрованого в реєстрі за №375 ( а.с.10) та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №208779811 (а.с.12). З довідки Хмільнянського старостинського округу Межиріцької сільської ради ОТГ Канівського району Черкаської області № 417 від 14.07.2020 (а.с. 21) вбачається, що за адресою по [ADDRESS] у будинковолодінні [PERSON] , зареєстрований [PERSON] , [INFO] . З показів, допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] , встановлено, що [PERSON] у будинку по [ADDRESS] , не проживає з моменту смерті [PERSON] , яка померла в [INFO] . Переїхав в с. Михайлівка, Канівського району. Утримує будинок та оплачує комунальні послуги [PERSON] . Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач [PERSON] , з липня 2019 року, за місцем реєстрації не проживає, він втратив право користування житловим приміщенням, будинком по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, в тому числі, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 267 ЦПК України та встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання. Суд, оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. Позивачем понесено витрати зі сплати судового збору у розмірі 840,80 грн., у відповідності з ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved