Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-27 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) в березні 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] ) про поділ майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 30 липня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем. Подружнє життя у них не склалося та 16 січня 2019 року шлюб між ними розірвано. Зазначає, що за час перебування у шлюбі, а саме 22 травня 2008 року ними була придбана квартира номер [ADDRESS] . Квартира складається з однієї житлової кімнати, житловою площею 14,2 кв.м. та кухні. Загальна площа квартири 28,8 кв.м. Вартість квартири на той момент складала 121250 грн., на сьогоднішній день квартиру вона оцінює в 270 000 грн. Також під час шлюбу ними було придбано автомобіль Деу Ланос, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , який зараз який зараз знаходиться у користуванні у відповідача, вартість якого вона оцінює в 50 000 гривень. Просить суд провести поділ спільного майна подружжя, а саме, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, яка розміщена за адресою: [ADDRESS] , стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості Ѕ автомобіля ДЕУ Ланос 2008 року випуску, д.н.з. [NUMBER] в сумі 25\~000грн.; стягнути з відповідача понесені нею судові витрати та витрати на правову допомогу. 22.06.2020 відповідач [PERSON] подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя. Свій зустрічний позов обґрунтовує тим, що 30.07.2005 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, за актовим записом №3. Подружнє життя у сторін не склалося та 16 січня 2019 року шлюб між ними розірвано. За час перебування у шлюбі, сторонами було придбано наступне майно: - однокімнатна квартира [ADDRESS] , житловою площею 14,2 кв.м., загальною площею 28,8 кв.м. (надалі Квартира), що підтверджується договором купівлі-продажу квартири посвідченого 22.05.2008 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. за реєстровим №1948; - автомобіль Део Ланос, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер кузова [NUMBER] (надалі Автомобіль), що посвідчується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Вказане майно було придбані на ім`я [PERSON] і на даний час перебувають у його володінні та користуванні. В квартирі він проживає та одночасно проводить її ремонт. Щодо Автомобіля, то він щоденно користується ним для роботи за домовленістю із роботодавцем, виконуючи свої трудові обов`язки на підприємстві ПП «Надія» в місті Черкаси, де працює прорабом та контролює декілька будівельних об`єктів в різних місцях. В свою чергу, відповідачка працює та проживає в смт. Чорнобай Черкаської області в квартирі, яка була виділена їй ще під час шлюбу сторін, як службове житло. Висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що квартира [ADDRESS] не підлягає поділу в рівних частинах між сторонами без зміни її цільового призначення, можлива тільки сплата Ѕ частини ринкової вартості вказаної квартири. Ринкова вартість житлової квартири [ADDRESS] станом на дату проведення дослідження становить 271 264,00 грн. Таким чином спірна Квартира є неподільною річчю. \~ \~ \~ \~ Щодо Автомобіля, то дане майно є також неподільною річчю у разі збереження його функціонального призначення. Експертною установою ТОВ «Земельне бюро» було визначено ринкову вартість автомобіль Део Ланос, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, яка, відповідно до висновку експерта від 11.06.2020 становить 40 500,00 грн. Загальна ринкова вартість спірного неподільного майна, а саме Квартири та Автомобіля, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності колишнього подружжя, становить 271 264,00 грн. + 40 500,00 грн. = 311 764,00 грн., відповідно вартість Ѕ частини вказано майна становить 311 764,00 грн. : 2 = 155 882,00 грн. Вказане майно є неподільним, а подальше спільне володіння та користування ним є неможливим, так як між сторонами існує конфлікт. В первинному позові [PERSON] вказує про отримання грошової компенсації за належну їй частку в праві власності на автомобіль, підтверджує той факт, що вона не має наміру користуватися цим автомобілем. Однак для нього даний автомобіль потрібен, так як він використовує його в роботі, тобто для заробітку. [PERSON] вказує, що [PERSON] працює та має житло в смт. Чорнобай. А він живе та працює в м. Черкаси у спірній квартирі, так як іншого житла не має, а тому ця квартира потрібна йому для проживання. Таким чином, [PERSON] вважає, що припинення права власності [PERSON] на її частину в спірних квартирі та автомобілі з одночасною, як того вимагає ч.2 ст. 365 ЦК України, виплатою їй грошової компенсації дійсної ринкової вартості цієї частки, не порушує баланс її інтересів, не завдасть істотної шкоди їй та членам її сім`ї. [PERSON] вказує, що ним одночасно з поданням цього позову, внесено на депозитний рахунок суду грошову компенсацію дійсної ринкової вартості частки відповідача в спірному майні, а саме 155 882,00 грн. На підставі викладеного [PERSON] вважає, що в рамках поділу майна колишнього подружжя, є можливим припинення права власності [PERSON] на її Ѕ частку квартири [ADDRESS] , та Ѕ частку автомобіля Део Ланос, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, з виплатою їй грошової компенсації. А тому просив: визнати спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] , житловою площею 14,2 кв.м., загальною площею 28,8 кв.м та автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер кузова [NUMBER] . В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , житловою площею 14,2 кв.м., загальною площею 28,8 кв.м, яка належала [PERSON] ; - припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , житловою площею 14,2 кв.м., загальною площею 28,8 кв.м, яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 22.05.2008 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В. за реєстровим №1948, сплативши з депозитного рахунку суду грошову компенсацію в сумі 135 632,00 грн. - визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку автомобіля DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , яка належала [PERSON] - припинити право власності [PERSON] на 1/2 частку автомобіля DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер кузова [NUMBER] , який згідно свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] належить [PERSON] , сплативши з депозитного рахунку суду грошову компенсацію в сумі 20 250,00 грн. А також просив стягнути з [PERSON] понесені ним судові витрати. Ухвалою суду від 25.03.2019 відкрито провадження в даній справі та справу призначено до розгляду в спрощеному порядку. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті спору. Ухвалою суду від 22.05.2019 по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, провадження в справі зупинено. Ухвалою суду від 22.05.2019 по справі призначено судову товарознавчу експертизу, провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 19.05.2020 провадження в справі відновлено. Ухвалою суду від 21.01.2021 об`єднано в одне провадження з первісним позовом, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю майна подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя. Ухвалою суду від 21.01.2021 вирішено справу №711/2077/19 розглядати за правилами загального позовного провадження. В справі призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 26.03.2021 закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та просила його задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Зустрічний позов визнала частково, а саме не заперечувала проти визнання спірного майна спільним майном подружжя, визнання за [PERSON] право власності на автомобіль зі сплатою за її частку грошової компенсації. Проте категорично заперечувала проти визнання за [PERSON] права власності на всю квартиру та сплату їй грошової компенсації за її частку. При цьому вказувала, що вона не має іншого житла у праві власності. Житло в якому вона мешкає в даний час є службовим та надано їй в тимчасове користування. Вона має малолітню дитину. За кошти, які підлягають до компенсації за Ѕ частину квартири, вона не зможе придбати ніякого житла ні в Черкасах, ні навіть в смт. Чорнобай. А тому позбавлення її права власності на нерухоме майно значно погіршить її майновий стан та матиме вкрай негативні наслідки як для неї, так і для її дитини. Тому наполягала на визнанні за нею права власності на Ѕ частину спірної квартири та заперечувала проти отримання грошової компенсації за неї. Представник позивача [PERSON] адвокат Солод В.М. в судовому засіданні підтримав позицію позивачки. Додатково вказав, що позбавлення [PERSON] права власності на частку у спільному майні матиме для неї вкрай негативні наслідки та погіршить її майновий стан, оскільки вона не має у своїй власності іншого житла, а те в якому проживає в даний час не належить їй а надано в тимчасове користування за місцем роботи. Представник відповідача [PERSON] адвокат Смаглій В.М. в судовому засіданні підтримав зустрічний позов довірителя. Заперечував проти вимог [PERSON] , оскільки відповідно до висновку експерта однокімнатна квартира є неподільним майном, і можлива лише компенсація. Поділ спільного майна подружжя зокрема неподільної речі, можливий за згоди одного з подружжя сплатити компенсацію. [PERSON] за зустрічним позовом вніс за квартиру на депозитний рахунок 50% вартості за квартиру і за машину. [PERSON] виконав всі вимоги законодавства. В свою чергу [PERSON] володіє службовим житлом, що їй виділено від роботи. А в спірній квартирі в м. Черкаси вони не проживають. На його думку колишнє подружжя не може проживати в однокімнатній квартирі. А тому просив задоволити вимоги [PERSON] повністю. Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків: Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). [PERSON] та [PERSON] 17.11.1982 року зареєстрували шлюб в виконавчому комітеті Великобурімської сільської ради Чорнобаївського району Черкаської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] . 16.01.2019 року шлюб між сторонами було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серія [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про шлюб (серія [NUMBER] ) 03.07.2019 було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON] . Зміна прізвища [PERSON] на [PERSON] підтверджується паспортом громадянина України № [NUMBER] , виданим на ім`я [PERSON] . [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 22.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом черкаського міського нотаріального округу Старовойтовою Л.В., зареєстрованого в реєстрі за №1948. Також [PERSON] на праві власності належить автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, - обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами не заперечується факт того, що в період шлюбу ними були придбано за спільні кошти квартиру [ADDRESS] , житловою площею 14,2 кв.м., загальною площею 28,8 кв.м та автомобіль DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер кузова [NUMBER] . Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1401/19-23 від 28.04.2020, - квартира [ADDRESS] не підлягає поділу в рівних частинах між сторонами без зміни її цільового призначення. Можлива тільки сплата Ѕ частини ринкової вартості квартири [ADDRESS] одної з сторін іншій стороні. Висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №1400/19-23 від 28.04.2020 встановлено, що ринкова вартість житлової квартири [ADDRESS] станом на дату проведення дослідження становить (без ПДВ) 271264 грн. Відповідно до Звіту про оцінку колісного транспортного засобу виконаного ТОВ «Земельне бюро», - станом на 11.06.2020 ринкова вартість автомобіля DAEWOO LANOS, 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , сірого кольору, номер кузова [NUMBER] становить 40500 грн. Відповідно до\~статті 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом\~статті 61 СК України\~об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі\~статтею 63 СК України\~дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтями\~69,\~70 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Також, при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю відповідно до\~\~\~\~роз`яснень, що містяться у п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна та з`ясувати як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. У постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16 вказується, що в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою\~статті 71 СК України\~дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вирішуючи питання про поділ спільного майна, яка є об`єктом права спільної сумісної власності, суд враховує, що відповідно до ч.1, 2 ст. 70 СК України, - у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Обставин, які б давали підстави для відступу від рівності часток подружжя судом не встановлено. А тому суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві власності на вказані квартиру та автомобіль є рівними по Ѕ частці за кожним. Що стосується питання про визнання права власності на спільне майно подружжя та сплати компенсації за його частку суд приходить до наступного. При розподілі спільного майна подружжя [PERSON] просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] , при цьому заперечує проти виплати їй грошової компенсації за її частку квартири. Також просить стягнути з [PERSON] грошову компенсацію за Ѕ частку автомобіля DAEWOO LANOS, державний номерний знак [NUMBER] . В свою чергу [PERSON] просить суд в порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину і спірної квартири, і автомобіля, які належать [PERSON] , припинити її право власності на вказані частини спірного майна зі сплатою їй грошової компенсації за дане майно в сумі 135632 грн., які внесено ним на депозитний рахунок. А тому суд приходить до висновку, що між сторонами досягнуто згоди щодо поділу автомобіля DAEWOO LANOS, державний номерний знак [NUMBER] , а саме [PERSON] не заперечує проти залишення вказаного автомобіля у власності [PERSON] та виплати їй грошової компенсації за її Ѕ частину вказаного автомобіля. В той же час між сторонами не досягнуто згоди щодо поділу квартири [ADDRESS] , оскільки [PERSON] просить визнати за нею право власності на Ѕ частини вказаної квартири та залишити її в спільній власності. Однак [PERSON] просить визнати за ним право власності на Ѕ частику вказаної квартири, яка належала [PERSON] зі сплатою їй грошової компенсації за вказану частину квартири. При цьому [PERSON] аргументує свою позицію щодо визнання за нею право власності на Ѕ частини квартири [ADDRESS] тим, що вона немає у своїй власності іншого нерухомого майна та на її утриманні перебуває малолітня дитина, житло в якому вона мешкає в даний час є службовим та надано їй в тимчасове користування. На підтвердження своїх доводів [PERSON] надано копію свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] (серія [NUMBER] ) та Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2020, відповідно до яких в реєстрі відсутні відомості щодо належності їй на праві власності будь-якого нерухомого майна. [PERSON] аргументує свої вимоги щодо залишення за ним права власності на квартиру тим, що [PERSON] в даний час проживає в смт. Чорнобай за місцем своєї роботи та їй надано для проживання житло, а тому на його думку припинення її права власності на квартиру не завдасть істотної шкоди як [PERSON] , так і членам її сім`ї. Згідно частини першої, другої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 цього Кодексу) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (стаття 365 ЦК України), в першу чергу застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного із подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку в спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, в свою чергу, отримуючи гарантоване грошове відшкодування. Правовідносини, в яких позивач просить припинити не право власності відповідача у спільному майні із виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються статтею 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки. Оцінюючи положення частини п`ятої статті 71 СК України як такі, що застосовуються до правовідносин, які виникають при зверненні одного із подружжя до іншого з вимогами про припинення його права на частку в спільному майні, можна зробити висновок, що ця норма не вимагає обов`язкового внесення на депозитний рахунок грошової компенсації у справах за спорами, де про припинення своєї частки у спільному майні і отримання компенсації на свою користь заявляє позивач. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно із статтею 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №532/402/16-ц, від 05.11.2020 у справі № 709/636/17 та постановах Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-68цс12, від 24.02.2016 у справі № 6-2784цс15 і підстав для відступлення від цієї позиції суд не вбачає, така судова практика є незмінною. Аналіз положень статті 365 ЦК України дає підстави для висновку, що право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено за наявності будь-якої з передбачених пунктами 1-3 частини першої цієї статті підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Крім того, у спірних правовідносинах, при поділі майна, що перебуває у спільній власності подружжя, важливим є дії обох сторін для досягнення згоди розподілу такого неподільного майна, з метою захисту прав кожного із подружжя та з урахуванням принципу справедливості та балансу інтересів. При поділі спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статті 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (статті 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Судом встановлено, що між сторонами не досягнуто згоди щодо розподілу квартири [ADDRESS] , [PERSON] категорично заперечує проти виплати їй грошової компенсації за її частку квартири, крім того суд враховує, що [PERSON] не належить на праві власності інше нерухоме майно, а тому в разі припинення її права власності на частку спірної квартири буде завдано завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам членів її сім`ї, зокрема малолітньої дитини, інтереси якої суд має брати до уваги. Внесення [PERSON] коштів на депозитний рахунок не є підставою для безумовного виділення йому в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на частки іншого співвласника, а є лише гарантуючою ознакою того, що компенсація може буде виплачена, в разі задоволення його позовних вимог за зустрічним позовом. Питання про реальний розподіл квартири в даній справі не розглядається. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що квартира [ADDRESS] не підлягає розподілу між сторонами та за кожним із них слід визнати право власності на Ѕ частину даної квартири без її реального поділу і залишити квартиру у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, - інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] при звернення до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1600 гривень, що підтверджено квитанцією від 28.02.2019 року. Також [PERSON] понесла судові витрати, що полягають в оплаті призначених судом експертиз, в сумі 8478 грн., що підтверджено квитанцією №31 від 14.08.2019 року. Оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, то із [PERSON] на її користь необхідно стягнути понесені судові витрати у виді судового збору в сумі 1600 грн. та за оплату судових експертиз в сумі 8478 грн., що разом становить 10078 гривень. [PERSON] при звернення до суду з зустрічним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1598,90 гривень, що підтверджено квитанцією від 22.06.2020 року. Також [PERSON] поніс судові витрати в сумі 300 грн. за проведення оцінки автомобіля DAEWOO LANOS, що підтверджено квитанцією №1355 від 03.06.2020 року. Крім того [PERSON] на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір на надання правничої допомоги від 02.06.2020 року та квитанцію №12-06/2020 від 02.06.2020 року про сплату 10000 гривень за надання правової допомоги по справі №711/2077/19. Відповідно до п. 4.1 Договору на надання правничої допомоги сторонами було визначено винагороду, яка полягає в наступному: ознайомлення із матеріалами справи №711/2077/19, консультація замовника щодо предмету спору, складання необхідних запитів, збирання та формування письмових доказів для відзиву на позов та/або зустрічної позовної заяви 1500 грн.; складання відзиву на позов та/або зустрічної позовної заяви 2500 грн.; представництво в суду першої інстанції, що включає в себе зокрема/але не виключно підготовку і подання необхідних клопотань чи заяв, додаткових письмових пояснень чи заперечень по суті спору, та представництво в судових засіданнях 6000 грн. Відповідно до ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлений позивачем розмір правової допомоги є співмірним з розміром заявлених вимог та обсягом виконаних адвокатом робіт. Загальний розмір понесених [PERSON] судових витрат становить 11898,90 грн., що складається із 1598,90 грн. сплаченого судового збору, 10000 грн. за надання правничої допомоги та 300 грн. за проведену оцінку автомобіля. Оскільки зустрічний позов [PERSON] задоволено частково, то до стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає розмір понесених ним судових витрат в сумі 5949,45 грн., що є пропорційним до розміру задоволених вимог. На підставі викладеного та, ст.ст. 7, 60, 61, 63, 69, 70, 71 СК України, п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України за №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», Постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17, ст.ст. 4, 5, 7, 12-13, 80, 81, 82, 89, 137, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України,суд, -

Outcome: approved