Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

Позивач 27 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON], третя особа: Дніпропетровська міська рада про виселення (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що квартира [ADDRESS] знаходиться в державному житловому фонді балансоутримувачем якого є КП «ЖЕП №22» ДМР. Квартира не приватизована. [PERSON] проживає в даній квартирі після смерті батька [PERSON], без законних на те підстав. Відповідач має право користування іншим житловим приміщенням, а саме: квартирою №101 в буд. №70 по вул.. Юних Ленінців у м. Дніпропетровську. Позивач зазначає, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.04.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.05.2014 року [PERSON] відмовлено у визнанні права користування квартирою № 25 в буд. № 7-а по вул..\~Волинській у м. Дніпропетровську. Таким чином, позивач зазначає, що [PERSON] безпідставно займає квартиру [ADDRESS], у зв'язку із чим, вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому просив суд, виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. В судове засідання представник позивача, діючий на підставі довіреності [PERSON],не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі (а.с.50). Відповідач та його представник за довіреністю, в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце судового засідання, про що свідчать письмова розписка та поштове повідомлення в матеріалах справи (а.с.45,49). Про причини своєї неявки та неявки свого представника не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надавав. Третя особа - Дніпропетровська міська рада, в особі свого представника в судове засідання не зявилася. Про день, час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила. Письмових заяв про розгляд справи за відсутністю свого представника до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. За змістом п.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. В ході судового розгляду встановлено, що в квартирі [ADDRESS] був зареєстрованим та проживав [PERSON] з 06.03.2001 року по 18.11.2008 року (виписаний у зв'язку зі смертю) (а.с.7,10). Квартира [ADDRESS] знаходиться в комунальній власності, балансоутримвачем якої є КП ЖРЕП Ленінського району. Ордер на квартиру відсутній (а.с.54). Встановлено, що в період часу з березня 2012 року по листопад 2013 року [PERSON] звертався до Ленінського районного суду із позовами про визнання права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку набувальної давності, та про визнання права користування квартирою №25 в буд.№7-а по вул.. Волинській у м. Дніпропетровську. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 квітня 2014 року у задоволенні вимог [PERSON] до Ленінської районної ради у м. Дніпропетровську, Комунального житлово-експлуатаційного підприємства №22, Дніпропетровської міської ради, третя особа: [PERSON] про визнання права користування квартирою, відмовлено (а.с.51-52), яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 06 листопада 2014 року (а.с.53). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 квітня 2013 року у задоволенні вимог [PERSON] до Дніпропетровської міської ради, треті особи: Ленінська районна рада у м. Дніпропетровську, КП «ДМБТІ» ДОР про визнання права власності на квартиру було відмовлено, яке ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 липня 2013 року залишено без змін (а.с. 56-57). Із вищевказаних рішень, вбачається, що на підставі розпорядження виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради за №70-р від 22.02.2001 року, згідно листа адміністрації Дніпропетровської виправної колонії №89 №2-1188 від 10 лютого 2001 року [PERSON], як працівнику зазначеної колонії, було дозволено тимчасове мешкання та прописка разом з родиною в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. 06 березня 2001 року [PERSON]І зареєструвався у спірній квартирі разом із дружиною [PERSON] та сином [PERSON], які зареєстровані були за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.. Юних Ленінців, буд .№10, кв. №101. Ордер на спірну квартиру не видавався. 22 вересня 2008 року [PERSON] помер. За ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач починаючи з 16 серпня 2005 року зареєстрований за адресою: [INFO], буд .№10, кв. №101, тобто має житло для проживання (з.а.с.6). Згідно ч.2 ст. 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. За ст. 9 Житлового кодексу Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. У відповідності до ч.3 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Згідно ст. 109 Житлового кодексу Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Таким чином, оцінивши здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, розглянувши спір в межах заявлених позовних вимог, суд першої інстанції вважає, що позовні вимоги Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради до [PERSON], третя особа: Дніпропетровська міська рада про виселення, є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, у звязку із чим, підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 243,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved