Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Позивач 22.12.2018 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] , третя особа [PERSON] про зміну розміру аліментів. В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що вона з червня 2014 року по червень 2015 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. [INFO] у них народився син [PERSON] . Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2016 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 12.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2016 року з відповідача на користь та на утримання позивача стягнуто аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , віку трьох років. На теперішній час [PERSON] виповнилось три роки, тому відповідач не сплачує аліменти на утримання позивача. Матеріальне становище позивача погіршилось, оскільки вона не працює та доглядає за сином. Позивач просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку(доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2016 року. Стягувати з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач позовні вимоги не визнав. У відзиві на позов зазначив, що позивачем не обґрунтовано неможливість отримання нею самостійного заробітку, у відповідача на утриманні перебуває інша дитина та непрацездатна мати. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з червня 2014 року по червень 2015 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких у сторін [INFO] народився син [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2016 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісячно до досягнення сином [PERSON] , [INFO] , трирічного віку, починаючи з 12.02.2016 року (а.с. 10-12). Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.06.2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 12.02.2016 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 8-9). На теперішній час [PERSON] , [INFO] , досяг трирічного віку, у зв`язку з чим припинено стягнення з відповідача аліментів на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2016 року. Позивач на теперішній час не працює, оскільки [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку у лікаря-невролога з діагнозом: «Затримка мовного розвитку» (а.с. 70-71), потребує домашнього догляду, що підтверджується довідкою № 107 від 11.05.2019 року (а.с. 69). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2014 року стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття [PERSON] , починаючи стягнення з 15.05.2014 року. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Ці ж самі положення закріплено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З урахуванням того, що матеріальний стан позивача змінився після ухвалення судового рішення про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , суд вважає за можливе змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів з 1/6 частини на 1/5 частину заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 768,40 грн. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). На підставі викладеного та

Outcome: partial