Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

Позивач, 18 листопада 2016 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері - [PERSON], померлої [INFO]. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO], відкрилася спадщина - земельна ділянка, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,33 га вартістю 107731,92 грн. на території Тимківської сільської ради за межами села, на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданий на ім'я померлої. Вона як спадкоємець за законом фактично вступила у володіння та управління спадковим майном. До неї перейшов у власність житловий будинок, предмети звичайної домашньої обстановки, а також державний акт на право власності на землю серії [NUMBER]. Інші спадкоємці за законом - відсутні. В подальшому вона зазначений державний акт втратила, що призвело до неможливості оформлення спадщини. Своєчасно до нотаріуса не змогла звернутися і в силу того, що коштів на оплату судових витрат не було. В теперішній час державний акт вона знайшла. З цих же причин пропустила і строк позовної давності та просить поновити його, визнавши за нею в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,33 га вартістю 107731,92 грн., на території Тимківської сільської ради за межами села, на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я померлої [INFO] [PERSON]. В судове засідання позивач не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за його відсутністю. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 19 червня 2002 року Великодолинською селищною радою Овідіопольського району Одеської області, [PERSON], померла [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Климентіївською сільською радою Котовського району Одеської області 01 лютого 1965 року, матір»ю народженої [INFO] [PERSON] є [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого 21 лютого 1980 року Тимківською сільською радою Кодимського району Одеської області, [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 21 лютого 1980 року. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». Згідно інформації Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №29-1516-0.12-2005/2-16 від 15 листопада 2016 року [PERSON] видавався державний акт на право власності на землю серії [NUMBER], на земельну ділянку площею 4,33 га, розташовану на території Тимківської сільської ради. Згідно довідки Великодолинської селищної ради Овідіопольського району Одеської області №707 від 25 жовтня 2016 року [PERSON] і [PERSON] проживали в одному будинку як мати і дочка. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов може бути задоволеним у повному обсязі з наступних підстав. Згідно ч.3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частина 1 статті 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Великодолинською селищною радою Овідіопольського району Одеської області 19 червня 2002 року). Позивач, як дочка спадкодавця і єдиний спадкоємець першої черги за законом, від спадщини не відмовилася. До спадщини, що відкрилася після смерті спадкодавця ввійшла земельна ділянка, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,33 га вартістю 107731,92 грн. на території Тимківської сільської ради за межами села, на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER]. Частиною першою статті 529 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти ( у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Статтею 548 ЦК України (в редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно п.1 ч.1 статті 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснюється, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Отже, суд констатує, що позивач фактично прийняла спадщину, що залишилась після смерті спадкодавця - земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,33 га вартістю 107731,92 грн., на території Тимківської сільської ради за межами села, на підставі державного акту на право власності на землю серії [NUMBER], виданого на ім'я померлої [INFO] [PERSON] і тим самим набула право власності на неї. Що стосується вимоги позивача поновити строк позовної давності, то суд, задовольняючи цю вимогу, виходив наступного. Позивач є особою матеріально не забезпеченою, у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на землю, була позбавлена можливості оформити спадщину, що відкрилась.. Згідно ст.71 ЦК України в редакції 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Статтею 74 ЦК України в редакції 1963 року визначено, що вимога про захист порушеного права приймається до розгляду судом, арбітражем або третейським судом незалежно від закінчення строку позовної давності. Суд вважає причину пропуску строку позовної давності позивачем поважною, оскільки вона є особою матеріально не забезпеченою, та, у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу - державного акту на право власності на землю, була позбавлена можливості оформити спадщину, що відкрилась, а звідси - не мала можливості захистити своє порушене право. Враховуючи викладене,

Outcome: approved