Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

Позивач 24.03.2014 року звернувся до Іллінецького районного суду Вінницької області з вказаним позовом до [PERSON], третя особа Вінницьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів, вказуючи, що у 2010 році інвалід війни І групи [PERSON] (посвідчення серія [NUMBER]) відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку забезпечення інвалідів автомобілями» від 19.07.2006 № 999 та згідно з наказом головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації від 13 грудня 2010 року № 71, безкоштовно отримав автомобіль ЗАЗ - 110308-44, 2010 року випуску, кузов № [NUMBER]. При видачі автомобіля [PERSON] був ознайомлений з тим, що автомобіль видається йому лише в користування та являється державним майном, про що підписав заяву - зобов'язання. [INFO] інвалід війни І групи [PERSON] - помер. Оскільки при видачі автомобіля інвалід мав протипоказання до керування автотранспортом, головним управлінням було надано дозвіл на передачу права керування зазначеним автомобілем онуку покійного - [PERSON]. Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений Головним управлінням соціального захисту залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інвалідів, у випадках, якщо: 1) строк експлуатації автомобіля становить більше ніж 10 років; 2) строк експлуатації автомобіля становить від 5 до 10 років і середньомісячний сукупний дохід сім'ї померлого інваліда за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї; 3) строк експлуатації автомобіля становить менше ніж 10 років і в сім'ї є інвалід, який: - мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; - проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його постійного проживання і реєстрації; - не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту. Член сім'ї [PERSON] не підпадає під вищезазначені умови безоплатного залишення автомобіля члену сім'ї померлого інваліда. Відповідно до п. 16 Порядку, іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається Головним управлінням соціального захисту з урахуванням зносу автомобіля. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту у повному комплекті. Після смерті [PERSON] районне управління праці та соціального захисту населення письмово повідомляло [PERSON] про його право після смерті інваліда, як члена сім'ї, який проживав за місцем проживання інваліда, переоформити автомобіль на своє ім'я за умови сплати його залишкової вартості, а у разі неможливості сплати його залишкової вартості про обов'язок повернути Головному управлінню праці та соціального захисту населення облдержадміністрації автомобіль у повному комплекті та про необхідність звернутись до Головного управління праці та соціального захисту населення Вінницької обласної державної адміністрації для вирішення зазначеного питання. Проте, [PERSON] до цього часу не сплатив вартість автомобіля з урахуванням ступеня його зносу та відмовляється добровільно передати автомобіль Департаменту соціальної політики облдержадміністрації, тому позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав з зазначеним позовом. Представник позивач Скидан Н.М., в судове засідання не з'явилась, засобами поштового зв'язку надіслала до суду заяву, в якій просила вказану справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак засобами поштового зв'язку надіслав до суду заяву, в якій просив вказану справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. В судове засідання представник третьої особи - Вінницького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до суду не з'явився, проте засобами поштового зв'язку надіслав на адресу суду заяву у якій просив справу розглянути без його участі, просив позов задовольнити. За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі представника позивача, відповідача та представника третьої особи. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд, дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. В ст. 10 ЦПК України, зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. За таких обставин суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в судовому засіданні, відповідно до вимог ст. 174 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно посвідчення серії [NUMBER] від 16 червня 2009 року [PERSON] являвся інвалідом І групи - безтерміново, а тому відповідно до Закону мав право на забезпечення його автомобілем. (а.с.5). Відповідно до наказу № 71 Головного управління праці та соціального захисту населення від 13.12.2010 року, [PERSON] було забезпечено автомобілем «Славута» ЗАЗ-110308-44 ( а.с. 8, 9). 10.12.2010 року Головним управлінням праці та соціального захисту населення [PERSON] видано довідку про реєстрацію, перереєстрацію, зняття з обліку та вибракування транспортного засобу [NUMBER] для реєстрації наведеного вище транспортного засобу. ( а.с. 11). Відповідно до довідки Головного управління праці та соціального захисту населення № 04-763 від 10.12.2010 року, у [PERSON] встановлено медичні протипоказання для водіння автомобілем, тому, відповідно до п. 3 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого Постановою КМУ від 19 липня 2006 року № 999, Головним управлінням розглянуто питання про передачу права на користування автомобілем. Управління, за результатами такого розгляду не заперечувало проти видачі тимчасового талому [PERSON] строком на 3 роки. (а.с. 10). Згідно заяви - зобов'язання від 10.12.2010 року [PERSON] ознайомлений, з тим, що вказаний автомобіль видано [PERSON] для користування та являється державним майном (а.с. 7). [INFO] гр. [PERSON] помер. Відповідно до п. 16 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 липня 2006 року № 999 після смерті інваліда автомобіль, яким він був забезпечений Головним управлінням соціального захисту залишається безоплатно члену сім'ї, який на час смерті інваліда проживав та був зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інвалідів, у випадках, якщо: 1) строк експлуатації автомобіля становить більше ніж 10 років; 2) строк експлуатації автомобіля становить від 5 до 10 років і середньомісячний сукупний дохід сім'ї померлого інваліда за шість місяців, що передують дню смерті інваліда, не перевищує прожиткового мінімуму для сім'ї; 3) строк експлуатації автомобіля становить менше ніж 10 років і в сім'ї є інвалід, який: - мав підстави для забезпечення автомобілем на час смерті інваліда або протягом не більше 6 місяців з дня його смерті; - проживав і був зареєстрований на час смерті інваліда за місцем його постійного проживання і реєстрації; - не має іншого автомобіля, у тому числі отриманого через головне управління соціального захисту. Член сім'ї [PERSON] не підпадає під вищезазначені умови безоплатного залишення автомобіля члену сім'ї померлого інваліда. Відповідно до п. 16 Порядку, іншому члену сім'ї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем постійного проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним протягом шести місяців з дня смерті інваліда до державного бюджету на рахунки, відкриті в органах Казначейства вартості автомобіля з урахуванням розрахункової суми для викупу автомобіля та суми, сплаченої за нього інвалідом. Розрахункова сума для викупу автомобіля визначається Головним управлінням соціального захисту з урахуванням зносу автомобіля. За результатами розрахунку складається довідка-рахунок за формою, що затверджується Мінсоцполітики. В іншому разі автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту у повному комплекті. Відповідно до ст. 400 ЦК України недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. За таких обставин, враховуючи те, що іншими членами сім»ї померлого інваліда І групи [PERSON], в т.ч. і тими, у яких наявний статус інваліда, не виявлено у встановленому Законом порядку бажання стати на облік як особи, які потребують отримання у користування вказаного автомобіля, як члени сім»ї особи - інваліда, якому такий автомобіль було надано, враховуючи також те, що в добровільному порядку, незважаючи на неодноразові звернення уповноваженої особи, такий автомобіль в добровільному порядку повернуто не було, суд вважає, що наявні всі законні підстави для задоволення внесеної на розгляд суду позовної заяви. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує із другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Такими витратами, є, виходячи зі ст. 79 ЦПК України зокрема й судовий збір. Вказані витрати позивача є документально підтвердженими, а тому підлягають стягненню з відповідача в зазначеному позивачем розмірі. На підставі викладеного та

Outcome: approved