Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 січня 2014 року звернулась до суду з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію власності на житловий будинок та в позові зазначила, що 12.08.2013 року рішенням Старобешівського районного суду Донецької області за [PERSON] встановлено право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування. Після постановлення вказаного рішення реєстраційною службою Старобешівського РУЮ проведено державну реєстрацію права власності за [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS]. Дізнавшись про постановлення вказаного рішення позивачем подано апеляційну скаргу, оскільки таке є порушенням прав та законних інтересів власника. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.12.2013 року, рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 12.08.2013 року скасовано та [PERSON] у задоволенні позовних вимог стосовно встановлення права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування відмовлено. У відповідності із чинним законодавством, позивач звернулась до Реєстраційної служби Старобешівського РУЮ із заявою зареєструвати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS]. 09.01.2014 року, державним реєстратором прав на нерухоме майно постановлено рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки заявлене право вже зареєстровано за [PERSON] На підставі викладеного, позивач вимушена звернутись до суду за для захисту своїх прав та законних інтересів власника із вимогою скасувати рішення про державну реєстрацію права [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку із тим, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10.12.2013 року скасовано рішення Старобешівського районного суду Донецької області від 12.08.2013 року, на підставі якого зареєстровано право власності за [PERSON] Позивач в суді позов підтримала у повному обсязі, просила суд задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача в попередніх судових засіданнях просила суд відмовити в задоволенні в частині реєстрації права власності, а в частині скасування рішення про державну реєстрацію права, прийняти судове рішення на розсуд суду. Третя особа до суду не з'являлась, належними чином була повідомлення про дати та час слухання справи. Суд, вислухавши сторони, вивчивши надані письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до положень ст.182 ЦК України «право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації». Відносини, пов'язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення , переходу або припинення прав на нерухоме майно , обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту ( у тому числі і судового) прав особи , що виникають з правовідносин , предметом яких є нерухоме майно. Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації, що випливає зі ст.4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» . Відповідно до положень зазначеного Закону державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 року проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора. Частиною четвертою статті 9 Закону визначено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації. Згідно з частиною першою статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з пп.10 п.27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Рішення суду про відмову у позові про визнання права власності на спадкове майно не є таким рішенням і без зазначення у рішенні суду про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру не можна вважати, що відбувся реальний захист права власності позивача. Пунктом 2.1 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011року № 3502/5 встановлено , що для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав , або нотаріусу , яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи , визначені цим Порядком. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту, які застосовуються судом, встановлені ст.4 ЦПК України, з положень якої випливає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз'яснено в п.п. 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом. Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суддя вправі відмовити у відкритті провадження у справі лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 19 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», в редакції яка діє з 01 січня 2013 року, до передбачених підстав для державної реєстрації прав та їх обтяжень віднесено, в тому числі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до частини 1 ст.26 зазначеного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. З набранням з 01 січня 2013 року законної сили Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VI із змінами, внесеними згідно із Законом України від 09 грудня 2011 року № 4152-VI, змінився законодавчий підхід до порядку скасування державної реєстрації прав. Так, на відміну від попередньої редакції Закону, за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася в разі, зокрема, винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтепер частиною другою статті 26 чинної редакції Закону (у редакції Закону України від 04 липня 2012 року № 5037-VI) передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав «у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав». Судом встановлено, що державним реєстратором прав на нерухоме майно Жердій Ганною Василівною Реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції Донецької області №5303155 від 27 червня 2013 року було проведену державну реєстрацію права власності в розмірі 11 на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], за [PERSON], податковий номер [NUMBER], підставою виникнення права власності: рішення суду, серія та номер:245/5113-ц від 12 серпня 2013 року, Старобешівського районного суду Донецької області В судовому засіданні судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 10 грудня 2013 року, рішення Старобешівського районного суду від 12 серпня 2013 року, згідно із яким за [PERSON] було визнано право приватної власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], скасовано та відмовлено у задоволенні позовних про визнання права власності на спадкове майно. Судом встановлено, що Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 лютого 2014 року, рішення Апеляційного суду від 10 грудня 2013 року залишено без змін. Питання щодо скасування реєстрації прав власника за [PERSON] в цьому цивільному провадженні не вирішувалось. Рішення суду набуло чинності та згідно ст. 14 ЦПК України обов'язкове до виконання на всій території України. За приписом ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З оглядом на положення статті 15 ЦК України, якою закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, суд має правові підставі для часткового задоволення позову і скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Одночасно, частиною 4 ст.182 ЦК України закріплено, що «порядок реєстрації прав на нерухомість та підставі відмови в ній встановлюються законом», що надає можливість суду зробити висновок про те, що дане рішення буде виконуватись саме у встановленому законом чинному порядку. Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України у кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права й обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Виходячи наданні докази суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS], індексний номер: 5303155 від 27 серпня 2013 року, прийняте Державним реєстратором Жердій Ганною Василівною Реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції Донецької області підлягають задоволенню, як такі, що ґрунтується на законні. Суд дістається висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Реєстраційної служби Старобешівського районного управління юстиції Донецької області про реєстрацію право власності на будинок [ADDRESS] не підлягають задоволенню, оскільки реєстрація права є виключною компетенцію державного реєстратора, для реєстрації речового права заявник повинен здійснити певні дії та процедури, що визначені законом, а лише потім позивач має право оскаржити дії та бездіяльність державного реєстратора в порядку адміністративного судочинства.

Outcome: dismissed