Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-28 00:00:00

Позивач 23.07.2014 року звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В обґрунтування свого позову, позивач зазначила, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду 06.09.2011 року. Зазначила, що у шлюбі у них народилася донька [PERSON], яка проживає з нею та, що у період шлюбу вони з відповідачем придбали житловий будинок [ADDRESS], який оформлений на відповідача, але являється їх спільною сумісною власністю. Посилаючись на те, що вони домовились з відповідачем перед розірванням шлюбу добровільно поділити спільне придбання ними майно і, що відповідач після розірвання шлюбу одноособово користується всім житловим будинком, позивач на підставі ст.ст.60,70-71 СК України, ст.372 ЦК України, обґрунтовуючи свої вимоги інтересами неповнолітньої дитини, просила суд виділити їй у власність 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS], а відповідачу виділити у власність 1/3 частину цього будинку. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та, посилаючись на викладені в позові обставини і правові підстави позовних вимог, просила суд позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач в попередньому судовому засіданні позовні вимоги не визнав, а в судове засідання не з'явився, подавши суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність та письмові заперечення проти позову. Як вбачається з письмових заперечень відповідача, він фактично визнає факт придбання в період шлюбу спірного будинку, але заперечує проти запропонованого позивачем варіанту виділу часток при поділі будинку, а саме позивачу 2/3 частини, а йому 1/3 частину та не заперечує проти поділу будинку в рівних частинах, як те передбачене чинним законодавством. Справа у відповідності до заяви відповідача, на підставі ст.169 ЦПК України, розглянута у відсутність відповідача. Представник відповідача в судовому засіданні, позовних вимог не визнала. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, яким передбачено рівність часток при поділі спільного майна колишнього подружжя, представник відповідача не заперечувала проти поділу будинку, але в рівних частках. Вислухавши пояснення представників сторін, показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши обставини справи та перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Цей висновок суду ґрунтується на наступному: Як вбачається з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи, сторони перебували між собою у зареєстрованому шлюбі з 16.08.1997 року, який було розірвано рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 06.09.2011 року. Після розірвання шлюбу, сторони проживають окремо один від одного. У шлюбі сторони народили доньку - [PERSON], яка після розлучення подружжя, проживає з позивачем. У період шлюбу, сторони, на підставі укладеного договору купівлі-продажу, придбали житловий будинок [ADDRESS], який рішенням Новоодеського районного суду від 13.10.2006 року оформлений у власність відповідача [PERSON] На час розгляду даної справи судом, вартість житлового будинку, як вбачається з висновку оцінювача, складає 174700 гривень. За результатами проведеної перевірки, спірний житловий будинок під забороною відчуженням, арештом не перебуває. Земельна ділянка під житловим будинком у власність сторін не оформлена. Згідно ст.ст.60-61 СК України, будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Сторони по справі, згідно ст.ст.63, 68 СК України, мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження, придбаним ними житловим будинком. Досліджені в судовому засіданні фактичні обставини справи свідчать і про те, що сторони під час розлучення і після нього не досягли між собою згоди щодо добровільного поділу, придбаного житлового будинку, що належить їм на правах спільної сумісної власності. У відповідності до ст.69 СК України, сторони мають право на поділ майна, що належить їм на правах спільної сумісної власності. Законом передбачено і це випливає з вимог ст.70 СК України, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна співвласників є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Сторони по справі та їх представники в судовому засіданні не довели, що між сторонами існували домовленості щодо відступу від принципу рівності їх часток. Суд не може погодитись з доводами позивача та його представника, які просили при вирішені цього спору відступити від засад рівності часток подружжя, з посиланням лише на той факт, що з позивачем проживає неповнолітня дочка і, що цей факт суд повинен врахувати як істотний, який дає право відступити від засад рівності часток, на користь позивача. З цих обставин, суд зазначає, що сторони по справі, як колишнє подружжя, у відповідності до ст.141 СК України, мають рівні права та обов'язки щодо своєї дочки, не залежно від перебування у шлюбі між собою. Вони мають спільно вирішувати питання щодо виховання дитини, її проживання, а їх 16-ти річна дочка має право, відповідно до ч.3 ст.160 СК України, самостійно визначати з ким із батьків вона буде проживати. Тому доводи позивача та її представника щодо збільшення її частки, з урахуванням проживання з нею неповнолітньої дочки, суд вважає безпідставними, такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства. Частинами 2 та 3 ст.70 СК України, передбачені можливі випадки, які дають право відступити від засад рівності часток при поділі майна подружжя, але ці випадки не мають ніякого відношення до спірних правовідносин, що розглядаються судом, так як позивач не довела, передбачених ч.2 ст.70 СК України обставин, що мають істотне значення, зокрема обставин того, що відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховував, знищував чи пошкоджував спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Також позивачем та її представником не доведено обставин, передбачених ч.3 ст.70 СК України. Крім того, суд зазначає, що позивач у своєму позові і не посилаються, як на підстави свого позову на обставини викладені в ч.2, ч.3 ст.70 СК України. Тому, вирішуючи спір між сторонами, суд

Outcome: partial