Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі належним чином уповноваженого представника - адвоката Вуйцік О.Б . 26.03.2019 року звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), загальною площею 108,5 кв. м., житловою площею 55,4 кв. м. з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді від 26.03.2019 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] у Арабській Республіці Єгипет померла племінниця позивача - [PERSON] .. Після смерті племінниці відкрилась спадщина на спадкове майно за законом, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , загальною площею 108,5 кв. м., житловою 55,4 кв. м., який [PERSON] успадкувала після смерті своєї матері [PERSON] , котра померла [INFO] , та в якому спадкодавець була зареєстрована та проживала до дня смерті, однак за життя юридично не оформила свої спадкові права. На даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обов`язків, котрі залишились після смерті племінниці, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, оскільки інших спадкоємців немає, однак оформити таке право на нього позивач не може у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, пов`язаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач змушений звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. Позивач [PERSON] та його уповноважений представник - адвокат Вуйцік О.Б. у підготовче засідання не з`явилися, хоча були належно повідомленими про дату, час та місце судового засідання у справі. Разом з тим, представник позивача подала суду заяву вх. № 2267 від 20.05.2019 року,в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав, а підготовче засідання проводити без її участі та без участі позивача. Відповідач явку уповноваженого представника у підготовче засідання не забезпечив, про причини неявки такого суд не повідомив, відзивну на позовну заяву не подав. Разом з тим, відповідачем подано заяву вх. № 2253 від 17.05.2019 року про визнання позову, в відповідач просив позов задовольнити у повному обсязі, про що ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, котре проводити без участі уповноваженого представника. Відтак, у підготовче засідання для розгляду справи по суті сторони не прибули, подали заяви про розгляд справи у підготовчому засіданні у їх відсутності, при цьому відповідач заявив про повне визнання позову. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд вважає, що перешкод для здійснення розгляду справи у підготовчому засіданні за відсутності учасників справи та ухвалення судового рішення у підготовчому засіданні, відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України, - немає. Також, враховуючи, що сторони не прибули у підготовче засідання і заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а перешкод для розгляду справи судом не встановлено, то суд вважає за можливе здійснювати розгляд у підготовчому засіданні без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, [INFO] в Арабській Республіці Єгипет у віці 42 років померла [PERSON] , що стверджується реєстрацією про смерть серійний номер: 99091967, виданого Центральним правлінням громадянськими справами Міністерства внутрішніх справ Арабської Республіки Єгипет, зареєстрованого 05.05.2018 року, номер реєстрації 34 (копія міститься у справі, а. с. 10). Спадщина відкрилася у день смерті спадкодавця [PERSON] у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Заповіту спадкодавець [PERSON] щодо розпорядження своїми правами на випадок смерті не складала, Відтак, спадкування після її смерті повинно відбуватись за законом. До дня своєї смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що стверджується довідкою Сколівської міської ради Львівської області за вих. № 447 від 22.02.2019 року (а. с. 20). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Спадкоємцем прав та обов`язків за законом після смерті спадкодавця [PERSON] є позивач, як дядько спадкодавця. Спадкоємців попередніх черг немає. Детально перевіряючи права та обов`язки, які належали зазначеному спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у [ADDRESS] , котре є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом з`ясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась в силу незнання спадкодавцем відповідних прав та обов`язків з вказаного приводу. Так судом встановлено, що вказаний будинок, позначений літерою А -1 , збудований у 1975 році з огорожею № 1, воротами № 2, колодязем Ѕ (літера к). Загальна площа такого будинку становить 108,5 кв. м., з яких житлова площа 55,4 кв. м. У межах зазначеного домоволодіння побудовані господарські споруди - сарай (літера Б), літня кухня (літера В), вбиральня (літера Г). Наведені вище обставини стверджуються довідкою КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» за вих. № 485 від 12.03.2019 року (а. с. 21). Цим-же документом стверджується й те, що вказаний вище житловий будинок у цілому не є самочинним будівництвом. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.Якщо право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджує позивач, то орган місцевого самоврядування в особі Сколівської міської ради Львівської області зобов`язаний був видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов`язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Судом також встановлено, що, незважаючи на викладене вище, спадкодавець [PERSON] своє право власності в органах БТІ не зареєструвала (не оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), у тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Судом також встановлено, що погосподарський облік у м. Сколе Львівської області не ведеться. Відтак, при вирішенні питання щодо визнання права власності на спірне домоволодіння у порядку спадкування, суд оцінює наявність належних доказів, зібраними у матеріалах справи, у тому числі матеріалами технічної інвентаризації, де відсутня відмітка про самочинне будівництво, а також містяться відомості про правомірність забудови заемельної ділянки, котра була виділена свого часу для цієї мети. Зазначені обставини повністю підтверджують право спадкодавця на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення. Судом також встановлено, що позивач, який прийняв спадщину у встановленому порядку, звертався до Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак 22.02.2019 року за вих. № 163/01-16 одержав відмову у вчиненні зазначеної нотаріальної дії через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів (а. с. 16). Після вчинення вказаних дій позивач звернувся до суду. Як уже йшлося вище, позивач вправі успадкувати усі права спадкодавця [PERSON] , оскільки інших спадкоємців після її смерті немає. На підставі вказаного вище, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), загальною площею 108,5 кв. м., житловою площею 55,4 кв. м. з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований у [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Судові витрати у справі слід залишити за позивачами.

Outcome: approved