Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Сердюк О.В. звернувся до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що він є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . З відповідачкою перебував у шлюбі з 05 серпня 2000 року по 02 лютого 2017 року, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми. До складу зареєстрованих осіб у вказаній квартирі входить відповідачка [PERSON] , яка фактично в житловому приміщенні не проживає більше одного року. Відповідачка не повідомляла про причини своєї відсутності, перешкод у доступі до житла він не чинив. Посилаючись на зазначені обставини, просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 31 січня 2020 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 23 квітня 2020 року о 08 год. 30 хв. 23 квітня 2020 року протокольною ухвалою суду підготовче засідання відкладено до 13 липня 2020 року, 15 год. 00 хв. у зв`язку з неявкою сторін по справі. Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 02 липня 2020 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку з тим, що суддя Грищенко О.В. звільнена у зв`язку з поданням заяви про відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 07 липня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Сидоренко А.П., призначено підготовче засідання на 13 липня 2020 року, о 15 год. 00 хв. 13 липня 2020 року у зв`язку з зайнятістю головуючого судді Сидоренко А.П. в розгляді цивільної справи №591/5587/14-ц, провадження № 2/591/33/20 підготовче засідання відкладено до 21 жовтня 2020 року 09 год. 00 хв. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження у справі, призначено дану справу для розгляду по суті на 03 лютого 2021 року на 13 год. 30 хв. В дане судове засідання учасники справи не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Зі згоди представника позивача, викладеній в письмовій заяві, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування квартири від 20 березня 1995 року квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] (а.с. 5). Право власності позивача [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] також підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 грудня 2003 року (а.с.6). Згідно довідки Управління «Центру надання адміністративних послуг у м. Суми» від 13 грудня 2019 року відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований позивач [PERSON] , доньки [PERSON] , та [PERSON] (а.с.8). 02 лютого 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2017 року (а.с.9). Під час судового розгляду не було встановлено обставин того, що позивач чинить відповідачці перешкоди в користуванні зазначеним житлом. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною першою ст. 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до статті 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Факт не проживання відповідачки за адресою: [ADDRESS] понад один рік без поважних причин підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За чинним житловим законодавством обов`язковою умовою виникнення права користування житлом членами сім`ї його власника є спільне проживання членів сім`ї з власником. Таким чином встановлено, що відповідачка понад один рік не мешкає у спірній квартирі без поважних причин, відсутні переконливі докази, які б підтвердили поважність причин не проживання і були б підставою для продовження цього строку непроживання в спірному житлі. Доказів, які б свідчили про наявність домовленості між сторонами про тимчасове проживання відповідачки за іншою адресою та збереження у цей час за нею права користування житлом, суду не надано. Суд, вважає, що право позивача на вільне користування та розпорядження належним йому житлом порушується та підлягає захисту. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у виді судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved