Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 2\~147\~738,95 грн.\~Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та в редакції уточненої позовної заяви від 21.03.2016 року просив стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитом в розмірі 53\~602,29 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 31\~571,80 доларів США, пеню за кредитом в розмірі 29\~884,37 грн., пеню за відсотками в розмірі 240\~652,47 грн., та судові витрати в розмірі 3654 грн.\~ В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначив, що 15.04.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу № 11333788000, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 57\~000 доларів США, під 13 % річних. Відповідно до умов вищезазначеного кредитного договору погашення відбувається в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку позичальник зобовязаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін. В забезпечення виконання грошових зобовязань по кредитному договору, відповідач [PERSON] передав в заставу, а банк прийняв нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з однієї житлової кімнати, загальною площею 32,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, 5 А, кв.30 та договір поруки з [PERSON] № П11333788000/02 від 16.04.2008 року. Згідно до умов договору поруки поручитель зобовязався перед банком відповідати за виконання відповідачем [PERSON] усіх його зобовязань в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Банком 25.06.2015 відповідачам були відправлені вимоги про дострокове повернення кредиту та процентів у звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору. Відповідачі свої зобовязання перед банком щодо повернення кредиту та нарахованих відсотків, відповідно до графіку погашення кредиту, не дотримуються, тим самим порушуючи істотні умови кредитного договору, у звязку з чим позивач був вимушений звернутися до суду з позовом. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви від 21.03.2016 року підтримав, та посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви визнав частково в межах строку позовної давності, та пояснив, що він отримав кредит у позивача в 2008 році на споживчі цілі. Пізніше у нього змінився матеріальний стан та він звернувся до банку з метою повернення кредиту, однак рішення позивачем прийнято не було. У 2010 році було укладено додаткову угоду про реструктуризацію кредитного договору. Також зазначив, що останній платіж було зроблено ним приблизно 15-20 жовтня 2011 року. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні та наданих до суду запереченнях проти позову заперечував та пояснив, що договір поруки між позивачем та його довірителем є припиненим у звязку з укладенням між позивачем та відповідачем [PERSON] додаткового договору про внесення змін до кредитного договору, яким було збільшено розмір відсоткової ставки за кредитом та збільшено розмір зобовязань за кредитом. При цьому відповідач [PERSON] своєї згоди на таке збільшення розміру зобовязання не надавав, договори про внесення змін до договору поруки між ним та позивачем не укладалися. Також зазначив, що вимога про дострокове повернення кредиту від 25.06.2015 року, яка раніше надавалась позивачем, була не першою вимогою, а тому строк для дострокового повернення кредиту був визначений іншими вимогами. Тобто вимога від 25.06.2015 року не має самостійного правового значення з точки зору встановлення такого строку і може сприйматися лише як певне нагадування боржнику. Також посилаючись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України зазначив, що закінчення строку, встановленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Позивач з позовом до відповідачів звернувся у липні 2015 року, тобто після спливу шести місяців з моменту настання строку для дострокового повернення кредиту. У звязку з наведеним порука відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилась або взагалі в 2012 році, або у травні 2014 року. З приводу основної вимоги зазначив, що при поданні позову у травні 2012 року банк скористався своїм правом та предявив вимогу про дострокове повернення суми кредиту, чим змінив строк виконання зобовязання по кредитному договору, встановивши його, таким, що настав станом на 30.05.2012 року. Оскільки справу не було вирішено по суті, то строк позовної давності не переривався і не зупинявся. З позовними вимогами до відповідачів [PERSON], [PERSON] банк звернувся лише у липні 2015 року, а тому вимоги є такими, що предявлені після спливу трирічного строку позовної давності. Також вказав, що згідно до ст. 266 ЦК України є безпідставними і додаткові вимоги, а саме про стягнення процентів в розмірі 31\~571,80 доларів США, та стягнення пені. Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників сторін, відповідача, суд приходить до висновку, що позовні\~ вимоги\~ підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 15.04.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11333788000 відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 57\~000 доларів США, зі сплатою відсотків за його користування в розмірі 13 % річних. Відповідно до умов кредитного договору погашення відбувається в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту (а.с. 20-28). Згідно п. 12.1 кредитного договору відповідно до ст.ст. 525, 611 ЦК України сторони погодили, що у випадку обставин визначених у п.п. 2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищезазначеного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищезазначеного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку. Пунктом 12.1 кредитного договору встановлено, що повідомлення (вимоги) банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється курєром на адресу позичальника, що вказана у розділі 13 договору. Відповідно до матеріалів справи 21.10.2013\~ року позивачем ПАТ «УкрСиббанк» направлялася досудова вимога на адресу відповідача [PERSON] із вимогою дострокового виконання зобов'язань за кредитним договором у відповідності\~ до\~ п.п.\~ 12.1, 12.2 кредитного\~ договору, в якій банк вимагав дострокового виконання боргових зобовязань за кредитним договором в повному обсязі, протягом 31 календарних днів з дати отримання вимоги (а.с. 200, 201). Також, 25.06.2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Юридична Фірма «Аріес», яка діяла в інтересах ПАТ «УкрСиббанк», було направлено на адресу відповідачів [PERSON] та [PERSON] вимоги про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с. 45-46, 47-48). Додатковими угодами №1 та №2 від 28.01.2010 року до договору про надання споживчого кредиту №11333788000 від 15.04.2008 року було внесено зміни щодо розміру процентної ставки, ануїтетного платежу та строків по сплаті процентів за договором (а.с. 145, 146). В забезпечення виконання зобовязань 15.04.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір іпотеки, згідно до умов якого іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю нерухоме майно, а саме: житлове приміщення, що знаходиться за адресою: м. Харків, пров. Зерновий, 5 А, кв. 30, яке є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] 15.04.2008 року, за реєстровим номером 255 та зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 15.04.2008 року (а.с. 39-42). 15.04.2008 року в забезпечення виконання зобовязань за договором про надання споживчого кредиту №11333788000 від 15.04.2008 року між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON] було укладено договір поруки №11333788000/02. Згідно п. 1.1 договору поруки поручитель зобовязується перед кредитором за невиконання [PERSON] усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з договору про надання споживчого кредиту № 11333788000 від 15.04.2008 року, укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, в результаті неналежного виконання [PERSON] умов кредитного договору, за ним обліковується заборгованість за кредитом в розмірі 53\~602,29 доларів США, заборгованість за відсотками в розмірі 31\~571,80 доларів США, пеня за кредитом в розмірі 29\~884,37 грн., пеня за відсотками в розмірі 240\~652,47 грн. Згідно до матеріалів справи вбачається, що позивач ПАТ «УкрСиббанк» звертався до суду із позовом до відповідачів 15.06.2012 року, однак ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 02.07.2012 року вказаний позов було повернуто у звязку із непідсудністю справи цьому суду. Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином та у встановлений термін у відповідності із умовами договору. Відповідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від виконання зобовязання є неприпустимо. Згідно ст. ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлено термін його виконання, то вона підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплати неустойки. Відповідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності на неможливість виконання ним грошового зобовязання, на підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Під\~ час\~ розгляду\~ справи відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] [PERSON] заявили про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку, у звязку з чим, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України,\~\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки\~(ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч.\~\~2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається\~\~з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то\~\~початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13,\~19 березня 2014 року № 6-20цс14, 18 червня 2014 року\~\~№ 6-61цс14, 03 червня 2015 року № 6-31цс15, 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, 02 грудня 2015 року № 6-249цс15). Аналіз наведених норм свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість зі тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за\~\~останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою. При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Кінцевим строком повернення кредиту й платежів у договорі сторонами було визначено 13.04.2029 року Однак, як вбачається з наданої представником позивача до матеріалів справи вимоги від 21.10.2013\~ року, позивачем ПАТ «УкрСиббанк» у відповідності\~ до\~ п.п.\~ 12.1, 12.2 кредитного\~ договору була направлена досудова вимога на адресу відповідача [PERSON], яка містила вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором протягом 31 календарних днів з дати отримання вимоги. Тобто направленням зазначеної вимоги банк скористався правом на дострокове повернення кредиту, встановивши новий строк виконання за основним зобовязанням у 32-денний строк з дня отримання вимоги для її задоволення. Позивач звернувся до суду з позовом 10.08.2015 року. Останній платіж за договором було здійснено 27.09.2011 року. Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в межах строку позовної давності за період з 10.08.2012 року по 29.07.2015 року складають: за тілом кредиту - 52\~541,55 доларів США, заборгованості за відсотками за користування кредитом - 25\~963,06 доларів США, пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом - 270\~536,84 грн. Щодо позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання свого зобовязання. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або в повному обсязі. За змістом ч. 4\~\~\~ ст. 559 ЦК України\~\~\~ порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Відповідно до п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року\~\~\~ \~\~\~ № 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин суд має враховувати, що згідно зі\~\~\~ ст. 526 ЦК України\~\~\~ зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має\~\~\~ обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання\~\~\~ згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі\~\~\~ або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців\~\~\~ від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором встановлено строк припинення поруки в розумінні ст.\~\~\~ 251, ч. 4 ст.\~\~\~ 559 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4\~\~\~ ст. 559 ЦК України\~\~\~ про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам\~ст. 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У звязку з\~ порушенням\~ боржником\~ виконання\~ зобовязання за\~ кредитним договором банк відповідно до\~ ч.2\~ ст. 1050\~ ЦК\~ України і п. 12.1 кредитного\~ договору, направленням вимоги від 21.10.2013 року на адресу відповідача [PERSON], скористався своїм правом достроково стягнути з\~ позичальника та\~ поручителів заборгованість за кредитним договором, надіславши боржнику вимогу про\~ дострокове\~ повернення\~ всієї\~ суми кредиту й повязаних з\~ ним\~ платежів протягом 31\~ календарного дня з\~ дати\~ отримання цієї\~ вимоги. Отже,\~ предявивши\~ вимогу\~ про\~ повне\~ дострокове погашення\~ заборгованості за\~ кредитом,\~ сплати\~ відсотків за\~ користування\~ кредитом та\~ пені,\~ кредитор відповідно до\~ ч. 2\~ ст. 1050\~ ЦК України змінив строк\~ виконання основного\~ зобовязання й був зобовязаний\~ предявити позов до\~ поручителя протягом\~\~ шести\~ місяців,\~ починаючи\~ від\~ цієї дати. Таким чином, у разі\~ зміни\~ кредитором на\~ підставі ч.2\~ ст.\~ 1050 ЦК\~ України строку\~ виконання\~ основного\~ зобовязання,\~ передбачений\~ ч. 4 ст. 559\~ ЦК України шестимісячний\~\~ строк підлягає\~ обрахуванню від\~ цієї дати. Однак,\~ із позовом до суду позивач звернувся лише 14.08.2015 року, тобто з пропуском строку, визначеного ч. 4\~ст. 559 ЦК України. Враховуючи вищенаведене та зважаючи на те, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки пунктом 3.1 договору поруки встановлено, що він діє до повного припинення всіх зобов'язань боржника за основним договором, та те\~\~\~ що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до п. 12.1 кредитного договору, не пред'явив вимоги до поручителя, суд погоджується з доводами представника відповідача [PERSON] [PERSON] та приходить до висновку, що договір поруки, укладений\~між ПАТ «УкрСиббанк» та\~відповідачем [PERSON] слід\~вважати\~припиненим на підставі ч. 4\~ст. 559 ЦК України. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у своїх\~ постановах № 6-33цс12 від 23 травня 2012 року та\~ № 6-155цс13 від 29 січня 2014 року та\~ № 6-190цс14\~ від 21.01.2015 року, які є обов'язковими для всіх судів України. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що посилання представника відповідача [PERSON] [PERSON] щодо припинення договору поруки також в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України знайшли свої підтвердження під час розгляду справи. Частиною 1 ст. 559 ЦК України встановлено, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. В матеріалах справи містяться додаткові угоди №1 та №2 від 28.01.2010 року до договору про надання споживчого кредиту № 11333788000 від 15.04.2008 року зі змісту яких вбачається, що позивачем було змінено зобовязання позичальника, а отже збільшено обсяг відповідальності поручителя. Доказів на підтвердження згоди поручителя, щодо зміни зобовязання [PERSON] за кредитним договором матеріали справи не містять, а отже порука [PERSON] в силу ч. 1\~ст. 559 ЦК України є\~припиненою. Згідно до \~ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичної чи юридичної особи, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у розгляді справи. У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які \~вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які \~беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які \~мають значення для \~ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь \~у справі, виникає спір. Доказування не може \~ґрунтуватися на припущеннях. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Питання про стягнення судових витрат, суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial