Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач 18.06.2020 року звернувся в суд з позовом вказавши, що відповідач є матеріально відповідальною особою та під час виконання трудових обовязків вчиним розтрату ввірених матеріальних цінностей, вартість яких відповідач відмовляється відшкодувати в добровільному порядку тому позивач був вимушений звернутись до суду із вказаним позовом з вимогами про стягнення з відповідача суми спричиненої матеріальної шкоди, що дорівнює загальній вартості нестачі товару (товарно-матеріальних цінностей), а саме, 24 593,82 дол. США. Ухвалою суду 28.08.2020 року відкрито провадження по справі та справу призначено до підготовчого засідання у загальному провадженні. 12.10.2020 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду У судове засідання представник позивача з`явився, підтримав позовні вимоги, надав суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог Представник відповідача у судове засідання не з`явився, заперечив проти пред`явленого позову. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 22.12.2017 року був прийнятий на роботу у ТОВ «Т-Стиль» на посаду вантажника та у подальшому 01.12.2018 року переведений на посаду комірника (сировини та хімічних речовин) та був звільнений з роботи з 21.02.2020 року, згідно наказу № 257/1-0 від 21.02.2020 року, у зв`язку з втратою довіри до нього з боку роботодавця, згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України. Для вказаного працівника ТОВ «Т-Стиль» була встановлена повна індивідуальна матеріальна відповідальність, що підтверджується Договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 22.12.2017 року. Наказом ТОВ «Т-Стиль» № 02/03 від 02.01.2020 року було призначено позапланову інвентаризацію товару в магазині тканини та складі тканини у м. Хмельницький, обов`язки проведення інвентаризації було покладено на утворену тимчасову інвентаризаційну комісію у складі: [PERSON], [PERSON] , за участю [PERSON] . Згідно Акту приймання-передачі матеріальних цінностей на відповідальне зберігання від 16.01.2018 року засвідчено факт прийняття останнім матеріальних цінностей від завідувача складу тканини [PERSON] . Також, прийняття матеріальних цінностей засвідчено даними акту інвентаризації товарів на складі №83 від 16 січня 2019 року, що був підписаний [PERSON] і засвідчував обсяг прийнятих товарів станом на дату його складення. У подальшому, відповідно до накладних-вимог про внутрішнє переміщення товару ТОВ «Т-Стиль» з січня 2019 року по січень 2020 року які додані до матеріалів справи, було документально зафіксовано факт прийняття під звіт [PERSON] товарів, що повинні були знаходитися у магазині тканини та на складі тканини ТОВ «Т-Стиль» у м. Хмельницький. В результаті проведення інвентаризації було складено акт №1 від 05.01.2020 р. про результати ревізії товарно-матеріальних цінностей, з описом виявлених матеріальних цінностей, який підписаний присутніми особами, зокрема [PERSON] . Акт №2 від 05.01.2020 р. про результати ревізії товарно -матеріальних цінностей, з описом виявлених 64 рулонів тканини, які не мають розпізнавальних знаків, який підписаний присутніми особами та [PERSON] . Акт №3 від 05.01.2020 р. про результати ревізії товарно-матеріальних цінностей, з відображенням факту виявлення 175 рулонів тканини, які не мають розпізнавальних знаків, відповідно така тканина потребує розпізнання типу тканини, ваги та перепакування, який підписаний присутніми особами та відповідачем. В подальшому, після ідентифікації усіх виявлених матеріальних цінностей в ході проведення інвентаризації у магазині тканини та на складі тканини (м. Хмельницький) ТОВ «Т-Стиль» було складено інвентаризаційні описи та звіряльні відомості, внаслідок чого позивачем виявлено нестачу товару (товарно-матеріальних цінностей) на загальну суму 24593,82 дол. США. Згідно даних інвентаризаційного опису №7 від 05.01.2020 р. та звіряльною відомістю № 1 від 05.01.2020 р. встановлено нестачу тканини у складі тканини у м. Хмельницький на загальну суму 15 929,27 дол. США. З даних інвентаризаційного опису № 8 від 05.01.2020 р. та звіряльною відомістю № 2 від 05.01.2020 р. судом вбачається встановлено нестачу товару (фурнітура) у складі тканини у м. Хмельницький на загальну суму 5 043,39 дол. США, згідно з інвентаризаційним описом № 9 від 05.01.2020 р. та звіряльною відомістю № 5 від 05.01.2020 р. встановлено нестачу товару (фурнітура) у магазині тканини у м. Хмельницький на загальну суму 25,76 дол. США. Згідно з інвентаризаційним описом № 10 від 05.01.2020 р. та звіряльною відомістю № 4 від 05.01.2020 р. встановлено нестачу тканини у магазині тканини у м. Хмельницький на загальну суму 726,62 дол. США. Згідно з інвентаризаційним описом № 11 від 05.01.2020 р. та звіряльною відомістю № 3 від 05.01.2020 р. встановлено нестачу товару (купленої тканини) у магазині тканини у м. Хмельницький на загальну суму 2 898,18 дол. США. Вказані інвентаризаційні описи та звіряльні відомості результатів інвентаризації відповідачем не підписані, пояснень причин виникнення виявленої нестачі товару не надавав, що підтверджується актом про відмову від підпису від 05.01.2020 року, складеного особами, які відповідно до наказу проводили інвентаризацію. Суд вважає, позовна заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав: статтею 130 Кодексу законів про працю України встановлено, зокрема, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. Згідно ст.. 134 КЗпП України - відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; Статтею 135-1 КЗпП України передбачено, що письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; Згідно ст. 136 КЗпП України - покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Частиною першою статті 137 КЗпП України передбачено, що суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений. Статтею 138 КЗпП України встановлено, що для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. З цього приводу Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 29.12.92 р. № 14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснив, що, розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником із підприємством, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 1351 КЗпП може бути укладений такий договір, та чи укладали його. Вимогами ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Представником позивача не доведено у судовому засіданні та не представлено доказів, що нестача на складі тканини та у магазині тканини виникла за період з 01.01.2019 року по 05.01.2020 року з вини відповідача, як матеріально відповідальної особи, що відповідала за збереження. Також не доведеним є твердження позивача, що причиною нестачі стало неналежне виконання [PERSON] покладених на нього обов`язків із забезпечення збереження майна (товарів) та інших цінностей переданих власником. Нестача матеріальних цінностей на підприємстві на думку позивача, виникла в результаті неналежного та недбалого ставлення відповідача до виконання своїх посадових обов`язків зокрема, невжиття заходів для збереження підзвітних йому цінностей та неінформування адміністрації про всі обставини, які могли загрожувати належному зберіганню підзвітних проте доказів, які підтведжують зазначені обставини позивачем суду, не надано. Крім цього, до суду не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачу передавався для зберігання або для інших цілей товар, не був залучений до участі в інвентаризації. Крім того, судом встановлено, що в товаристві до цих матеріальних цінностей мають відношення інші працівники. За таких обставин суд вважає, що вказаний позов є безпідставний. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд вважає, що наявність договору про повну матеріальну відповідальність не може бути підставою для стягнення матеріальної шкоди. Зважаючи на викладене суд приходить до висновку, що позов є необгрунтований тому не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed