Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-30 00:00:00

Позивач 22 серпня 2019 року звернувся до Малинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітньої дитини. В судовому засіданні вимоги підтримав повністю. Просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] з ним, як батьком дитини. Вважає, що у доньки є бажання проживати разом з батьком та проводити з ним більше часу. В свою чергу відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, не піклується про дитину, у зв`язку з чим остання понад 2 роки проживає з позивачем, а також знаходиться на його повному утриманні. З вищезазначених підстав просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечила по суті позову, просить відмовити в задоволенні вимог повністю. Пояснила, що піклується про [PERSON] . Разом з цим вона визнає право позивача на участь у вихованні доньки. Більше того, відповідач не має наміру перешкоджати [PERSON] у здійсненні своїх прав та обов`язків щодо виховання дитини, спілкуванні з нею, однак, у зв`язку з тим, що останній 23 серпня 2019 року виповнилося 14 років, тому вважає, що спору про визначення її місця проживання не має, оскільки донька досягла віку, в якому сама має можливість визначати своє місце проживання. В судове засідання представник орган опіки та піклування виконавчого комітету Малинської міської ради Житомирської області не з`явився, направив до суду висновок щодо розв`язання спору про місце проживання [PERSON] , в якому вважає за доцільне врахувати думку дитини щодо проживання разом з батьком. Неповнолітня [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона проживає в [ADDRESS] , разом зі своїм батьком [PERSON] та бабою. У неї є своя кімната. Їй подобається жити з батьком, оскільки там створено всі умови для її проживання та навчання, а з матір`ю вона спілкується рідше. Раніше вона жила з матір`ю, однак вже досить тривалий час перебуває у батька, а тому бажає жити саме з ним. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] ( а.с. 9). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 04 березня 2013 року шлюб між сторонами розірвано, дитину [PERSON] [INFO] залишено проживати з матір`ю (а.с.19). Нормами чинного цивільного законодавства, зокрема главою 4 підрозділу 1 розділу 2 Цивільного Кодексу України, визначено, що фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років є малолітньою особою (ст.31 ЦК України), а фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років є неповнолітньою особою (ст.32 ЦК України). Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає (ч.4 ст. 29 ЦК України). У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (ч.3 ст. 29 ЦК України). Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст. 29 ЦК України). Вказані норми кореспондуються із нормами Сімейного Кодексу України. Так, статтею 161 СК України визначено порядок вирішення спору між матір`ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини. При цьому, в ч.3 ст.160 СК України закріплено, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до роз`яснень, наданих Верховним Судом України в п.18 Постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , досягла чотирнадцяти років, а відтак з цього часу втратила статус малолітньої дитини. Таким чином на момент розгляду справи в суді, [PERSON] досягла 14 років, а тому пред`явлення до суду вимоги одним із батьків щодо визначення місця проживання неповнолітньої дитини не передбачено нормами чинного законодавства, а тому суд вважає, що в задоволенні позову про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON] разом з батьком, слід відмовити за безпідставністю. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed