Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

Позивач 29 грудня 2015 року звернувся до суду з вимогами до відповідача. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що 17 березня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № ZRRWG50000004824 відповідно до якого позичальнику було надано кредит на загальну суму 14736 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із строком кредитування до 17 березня 2033 року. Відповідач свої зобовязання, а саме: щомісячно погашати кредит та відсотки за користування кредитом в сумі 191,13 гривень належно не виконував, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на 17 грудня 2015 року заборгованість перед позивачем становить 79991,23 гривні. Представник позивача в судове засідання не зявився, направив до суду заяву в якій позов підтримав повністю, просить провести розгляд справи без участі представника. В судовому засіданні відповідач позов не визнала повністю. [PERSON] не заперечив факт укладення кредитного договору між сторонами, ознайомлення з умовами договору та отримання коштів за договором. Пояснив, що даному договору передувало укладення між сторонами договору про іпотечний кредит № ZRRWG40000004824 від 17 березня 2008 року та іпотечний договір № ZRRWG40000004824 від 17 березня 2008 року. Сплата заборгованості за кредитними договорами здійснювалась на один рахунок, однак позивач не вказує , яким чином розподілялись кошти. Позивач в односторонньому порядку, без погодження з [PERSON], збільшив процентну ставку за кредитним договором з 15 % до 30 %. Рішенням Малинського районного суду від 27 липня 2010 року визнано незаконні дії банку щодо збільшення процентної ставки за договором про іпотечний кредит № ZRRWG40000004824 від 17 березня 2008 року. Виходячи з вищевикладеного просить в позові відмовити. Також заявив клопотання про застосування судом позовної давності при стягненні заборгованості по кредитному договору у випадку, якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Заслухавши учасників судового засіданн , дослідивши надані докази, суд приходить до висновку що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБан » та [PERSON] 17 березня 2008 року укладено кредитний договір № ZRRWG50000004824 відповідно до якого позичальнику було надано кредит на загальну суму 14736 гривень зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 1,25 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом із строком кредитування до 17 березня 2033 року. Відповідно до п. 7.1.Договору [PERSON] повинен щомісячно сплачувати банку кошти ( щомісячний платіж) у сумі 191,13 гривень на погашення заборгованості за кредитним договором , що складається із заборгованості по тілу кредиту та відсоткам. Відповідно до п.4.1 Кредитного договору при порушені позичальником будь якого зобовязання передбаченого п.п.2.2.2.,2.2..3 Договору, банк має право нарахувати , а Позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу. ( а.с. 7-9). Факт укладення договору та отримання кредитних коштів сторонами не оспорюється. Свої зобовязання за договором відповідач виконував неналежним чином, порушуючи графік розрахунків, внаслідок чого станом на 17 грудня 2015 року, утворилась заборгованість, яка згідно розрахунку позивача становить 79991,23 грн., а саме: борг за кредитом 14178,09 грн.; борг за процентами 30713,14 грн.; пеня за несвоєчасне виконання заборгованості за договором 35100 грн. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини. Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Стаття 527 ЦК України визначає, що боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За загальним правилом період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не може перевищувати один рік (пункт перший частини другої статті 258 ЦК України). При цьому виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня\~\~на відповідну суму, а позовна\~\~давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Позивач звернувся до суду 29 грудня 2015 року та просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 17 грудня 2015 року, тому розмір пені з урахуванням статті 258 ЦК України повинен становить 13452,15 грн. Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Як встановлено судом позичальник в період з 17 березня 2008 року по 19 січня 2009 року виконував умови договору, а надалі почав сплачувати заборгованість за кредитним договором з 17 травня 2012 року. Оскільки умовами кредитного договору (пункт 7.1) установлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Суд приходить до висновку , що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором за період з 17 травня 2009 року по 17 травня 2012 року. Таким чином, на користь Публічного акціонерного товариства КБ « Приватбанк » підлягає стягненню заборгованість, що становить 56585,99 грн. з яких 14178,09 грн. заборгованість по кредиту, 28955,77 грн. - заборгованість по процентам та 13452,13 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання. Посилання відповідача на те, що він не був ознайомлений з підвищенням банком процентної ставки за кредитними договором суд вважає необґрунтованим, оскільки п.7.4 Договору передбачено, що згідно ст.212 ЦК України при порушені позичальником зобовязань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1.,2.2.4,2.3.3. цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,50 % на місяць, розрахованої на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Банк повідомив позичальника про підвищення процентної стави в встановленому законом порядку. Щодо правомірності дій банку наявна правова позиція, висловлена Верховним Судом України в ухвалі від 26 вересня 2012 року, якою передбачено, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 року № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку». Банк прийняв рішення про зміну процентної ставки до набрання чинності Закону № 661 ( до 01.02.2009 року ). Відповідно до статті 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні [PERSON] не надав суду належних доказів, які б спростовували вимоги банку Вимог про визнання недійсним укладеного між сторонами договору чи призначення експертизи для спростування розміру заборгованості відповідачем не заявлялося. Суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 1218 грн.

Outcome: partial