Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-10 00:00:00

Позивач 17.03.2015 року звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись на те, що 27.03.2012 року між громадянином України -[PERSON] та ним було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого він передав відповідачу грошову позику в розмірі 2 970 євро зі строком повернення до 28.04.2012 року. Позика була надана для особистих потреб. Укладення договору позики підтверджується розпискою відповідача від 27.03.2012 року, що відповідає вимогам п. 2 ст. 1047 ЦК України. Згідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов»язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини. Ст. 202 ЦК України вказує, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми ( договори ). Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Щодо письмової форми правочину ст. 207 ЦК України надає таке тлумачення, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною ( сторонами ). Згідно вимог ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу. Розписка, на яку він посилається як на доказ своїх вимог, підписана позичальником ( Відповідачем ), та засвідчена свідками : [PERSON] та [PERSON], що відповідає вимогам цивільного законодавства. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Грошові кошти у розмірі 2 970 євро були передані 27.03.2012 року за адресою: м. Івано-Франківськ, с. Крихівці, вул. Гамалії, 20, у момент підписання розписки. Ст. 1047 ЦК України визначені вимоги до форми договору позики, а саме договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк ( термін ) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк ( термін ). Строк повернення у розписці визначений до 28 квітня 2012р. Станом на 10 березня 2015 р. сума позики Відповідачем не повернута. Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов»язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: відшкодування збитків та сплата неустойки ( пені ). У разі порушення зобов»язання згідно вимог ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов»язання. Прохав стягнути з відповідача - [PERSON] суму основного боргу у розмірі 2 970 євро 00 центів, що в гривневому еквіваленті, на момент подання позовної заяви до суду складає 70 106,85 грн. та 702 грн. сплаченого судового збору на свою користь. В судове засідання сторони у справі не з»явилися. Позивач надав письмове клопотання про розгляд справи в його відсутності, де позов підтримав та прохав задовольнити, не заперечував щодо винесення заочного рішення ( а. с. 37 ). Відповідач жодного разу в судові засідання не з»явився, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином за місцем своєї реєстрації ( а. с. 14 ), про що є докази в матеріалах справи, але судові повістки повернулись на адресу суду з відміткою пошти про не проживання адресата за вказаною адресою ( а. с. 34-36, 42-45, 59-61 ). На підставі чого судом було дано оголошення в пресу щодо належного виклику відповідача ( а. с. 56-57, 62 ). Від нього не надійшло заяв про відкладення справи слуханням або про причини не явки. Тому, суд вважає за можливе розгляд даної справи по суті у відсутності не з»явившихся, належно повідомлених сторін по наявним матеріалам справи в заочному порядку відповідно до ст. 169 ч. 4, 224 ЦПК України. Судом встановлено всі обставини, на які позивач послався в позові і вони доводяться матеріалами справи на а. с. 5 - 10. Суд, дослідивши докази, якими обґрунтовується позов, вважає, що позов підлягає задоволенню із підстав вказаних у позові відповідно до ст. 526, 530, 1049, 1054 ЦК України, оскільки зобов»язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов»язаний повернути кредитору надані грошові кошти ( кредит ) та сплатити проценти у строки та на ума встановлених договором. Даний договір є чинним, оскільки жодна із сторін не розірвала його згідно умов договору та не оскаржувала у встановленому законом порядку, тому він обов»язковий сторонами до виконання. Судові витрати по справі понесені позивачем підлягають відшкодуванню в повному обсязі із відповідача на підставі ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved