Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

Позивач 28.05.2020 року звернувся до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою до [PERSON] , предметом якої є стягнення з нього на користь позивача шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20286,77 грн. Як на підставу позову позивач посилається на те, що 08.06.2017 року о 16.50 годині по вул. Гірників сталася дорожньо-транспортна пригода, винним у якій є відповідач. Внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль потерпілої особи - [PERSON] і МТСБУ сплатило йому регламентну виплату в розмірі 19738,77 грн. Розмір витрат на збір документів та визначення розміру шкоди щодо зазначеного страхового випадку склав 548,00 грн. Тому понесені витрати в загальному розмірі 20286,77 грн. позивач просить стягнути з відповідача на свою користь в порядку регресу. У судове засідання представник позивача не з`явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився. На підставі ч.11 ст.128 ЦПК України, суд здійснив його виклик до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене 10.07.2020 року, тобто не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. При цьому, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження, разом з копією позовної заяви з додатками, направлялась судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Моторне (транспортне) бюро України (МТСБУ) є юридичною особою, основним видом діяльності якої є управління фондами Код КВЕД 66.30 (а.с 24-27). Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №213/1642/17 (пр.3/213/619/17) від 22.08.2017 встановлено винність [PERSON] у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.7). Судом встановлено, що 08.06.2017 року в м. Кривому Розі по вул. Гірників, біля будинку № 1 водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «DAEWOO NEXIA» реєстраційний номер [NUMBER] , на перехресті рівнозначних доріг, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу, не надав переваги в русі автомобілю марки «HYUNDAI ELANTRA» реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та скоїв з ним зіткнення, який рухався з правого боку прямо, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки. [PERSON] порушив вимоги п. 2.3б; 13.1; 16.12 ПДР України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, постраждалих в ДТП немає. Відповідно до копії довідки № 3017160384849388 про дорожньо-транспортну пригоду, дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення [PERSON] під час керування автомобілем «DAEWOO NEXIA» реєстраційний номер [NUMBER] п.п.2.9.а, 2.3б, 13.1, 16.12 ПДР України, за участю автомобіля «HYUNDAI ELANTRA» р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження (а.с.6). [PERSON] є власником автомобіля «HYUNDAI ELANTRA» р.н. [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а. с17 ). Згідно копії повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 14.06.2017, власник автомобіля «HYUNDAI ELANTRA» д.р.н. [NUMBER] , [PERSON] , звертався до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду згідно якого 08.06.2017 о 16:50 годині в м. Кривий Ріг, вул. Гірників, гаражний кооператив «Восход» водій DAEWOO NEXIA в стані алкогольного сп`яніння перевищив швидкість, не справився з керуванням та скоїв зіткнення з його транспортним засобом (а.с.9). Згідно копії заяви від 12.10.2017, [PERSON] звернувся до МТСБУ щодо відшкодування оціненої шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 10). Відповідно до копії звіту №022/МУ-17 від 17.07.2017 про оцінку вартості збитків спричинених власнику автомобіля HYUNDAI ELANTRA, копії ремонтної калькуляції № 022/МУ-17 від 08.06.2017 та копії фототаблиці, транспортний засіб «HYUNDAI ELANTRA» р.н. [NUMBER] зазнав механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу склала 16964,31 грн. (а.с11-18). Згідно копії акту виконаних робіт та копії рахунку №022/МУ-17 від 17.07.2017, вартість огляду та визначення заподіяної майнової шкоди транспортному засобу, складання калькуляції відновлювального ремонту склала 548,00 грн. (а.с. 20). Як вбачається з копій платіжних доручень №901855 від 09.02.2018 та №901513 від 01.02.2018, МТСБУ здійснило регламентні виплати [PERSON] у розмірі 19738,77 грн. та оплату послуг суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] у розмірі 548,00 грн. (а.с.20,22 - звороти). Транспортний засіб «DAEWOO NEXIA» реєстраційний номер [NUMBER] не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, що підтверджується витягом, щодо перевірки наявності чинного договору внутр. страхування (а.с. 8). МТСБУ направляло відповідачу [PERSON] письмову претензію про регресні вимоги на суму 20286,77. грн № СУ/43000/4 від 05.11.2018 (а.с.23). Станом на дату розгляду даної цивільної справи докази виконання відповідачем вимоги позивача відсутні. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Частинами 1, 2, 3 ст. 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно п.п. 1.3, 1.7, 1.8 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - закон) потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована; страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору. Відповідно до ст.3 Закону, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону). Згідно ст.6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст.9 Закону, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування. Згідно п. 21.4. ст.21 Закону, у разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом. Пунктом 39.1. ст.39 Закону визначено, що Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого Статуту. Підпунктом а п. 41.1. ст. 41 Закону визначено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. В той же час, згідно п.38.2.1 ст.38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим, що відповідає висновкам, зробленим у постановах від 28.03.2018 Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 183/791/16-ц (ЄДРСРУ № 73219603) та від 28.02.2018 у справі № 521/16989/13-ц (ЄДРСРУ № 72587626). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що у даному випадку, між сторонами виникло саме право зворотної вимоги (регресу). Таким чином, враховуючи, що відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, так у позивача після сплати страхового відшкодування виникло право подати регресний позов до відповідача на відшкодування витрат у розмірі 20286,77 грн. Такий правовий висновок підтверджується також і правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 16.11.2016 по справі № 6-2188цс16. Так, згідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст.5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25). Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні». Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Крім цього, відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача витрати, понесені ним, щодо сплати судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved