Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач [PERSON], 13 лютого 2018 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що 04 вересня 2009 року він у виконавчому комітеті Смолянської сільської ради Кодимського району Одеської області, зареєстрував шлюб з відповідачем, актовий запис №01. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Шлюбні відносини з відповідачем припинені через різне бачення подружнього життя та через подружню зраду дружини. Не проживають однією сімєю. Спору про поділ спільного майна немає. Примирення не можливе. Просить шлюб розірвати. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не зявилась, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх учасників справи) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання відповідачем позову суд ухвалює рішення. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом установлено, що учасники справи перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 вересня 2009 року у виконавчому комітеті Смолянської сільської ради Кодимського району Одеської області, (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №106185, актовий запис №01). Від шлюбу учасники справи неповнолітніх дітей не мають. Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до частини 3 та 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно ст.112 СК України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що між учасниками справи склалися негативні відносини, внаслідок чого між ними не підтримуються сімейно-шлюбні стосунки. Це стало наслідком різного бачення сімейного життя. Вони не живуть однією сімєю. Кожен має свій бюджет. Не ведуть спільного господарства. Фактично сімя розпалася і її збереження стало неможливим та суперечить інтересам сторін. Таким чином, суд прийшов до переконання, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів спрямованих на примирення подружжя, як це передбачено ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Згідно ч.1 ст.110 СК України, суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям не можливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім»ї взаємоповаги, втрати почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає стаття 55 СК України, суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім»ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання шлюбу між ними. На підставі ст. ст.110, 112 ч.2,113 СК України,

Outcome: approved