Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-27 00:00:00

Позивач 14 жовтня 2014 року звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом в якому зазначила, що її чоловік [PERSON] був членом ЖБК № 246 та йому з сім`єю була надана в користування квартира [ADDRESS]. Пайові внески в сумі 7135,00 рублів були сплачені подружжям в повному обсязі. Таким чином, пайові внески є спільним майном подружжя, кожен май право на ? їх частину. Не зважаючи на те, що пайові внески були сплачені в повному обсязі та квартира перейшла у власність подружжя, ніхто не оформив та не зареєстрував у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру. [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач [PERSON] - дружина спадкодавця та їх діти - [PERSON] та [PERSON], які у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини на користь своєї матері. Позивач проживала та була зареєстрована зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини та у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини. Проте, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру, оскільки відсутні правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності померлого на спірну квартиру. Позивач просила встановити юридичний факт належності [PERSON], померлому [INFO] року ? частини кооперативної квартири [ADDRESS] і факт належності позивачу ? частини вказаної квартири; вважати загальну площу квартири [ADDRESS] 62,5 кв.м., житлову площу - 39,3 кв.м., згідно технічного паспорту від 24 вересня 2014 року; визнати за позивачем право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею - 62,5 кв.м., житловою площею - 39,3 кв.м., яка складається з: 1- коридор- 7,7 кв.м, санвузол - 3,1 кв.м., шафа - 1,8 кв.м., кухня - 8,0 кв.м., житлова - 13,0 кв.м., житлова - 13,6 кв.м., житлова - 12,7 кв.м., лоджія - 1,8 кв.м., балкон - 0,8 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву визнали та не заперечували проти її задоволення. Представник співвідповідача ЖБК № 246 м. Дніпропетровська в судовому засіданні позовну заяву визнала та не заперечувала проти її задоволення. Третя особа у судове засіданні не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справ встановлено, що квартира [ADDRESS] згідно ордеру № 965, виданого 20 липня 1977 року на підставі списків ЖБК № 246, затверджених виконкомом міської ради депутатів трудящихся м. Дніпропетровська від 20.07.1977 року була надана [PERSON] з родиною три особи (а.с.10). Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 червня 1975 року по [INFO] року (а.с.6). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7,8,9). Встановлено, що [PERSON] був членом Житлово-будівельного кооперативу № 246 м. Дніпропетровська. Пайовий внесок за квартиру [ADDRESS], був сплачений в сумі 7135,00 руб. в повному обсязі (а.с.12). Як роз`яснено у п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям слід керуватися ст.146 ЖК України, ст.15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і законодавством про шлюб та сім'ю, враховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах, а внесений одним з подружжя до вступу в шлюб пай є його особистим майном. Пунктами 1 і 2 розділу VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України встановлено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України. З вступом у дію Сімейного кодексу України втрачає чинність Кодекс про шлюб та сім'ю України. Частиною 1 ст.58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. У зв'язку із набранням Цивільним кодексом України чинності з 01.01.2004 року, Сімейний кодекс України набрав чинності також з 01.01.2004 року та нормами цього Кодексу регулюються відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності. Таким чином, спірні правовідносини, які виникли до 01.01.2004р. регулюються нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України. Згідно ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Як зазначено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» від 12.06.1998 р. №16 в редакції, що була чинна на момент виникнення та існування спірних відносин, вирішуючи спори між подружжям про майно, слід встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому, належить виходити з того, що відповідно до ст.ст. 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна й робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, вклади до кредитних установ; паєнагромадження в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; страхова сума, страхове відшкодування, сплачені за рахунок спільних коштів подружжя, страхові платежі, які були повернені при достроковому розірванні договору страхування або які міг би одержати один із подружжя в разі дострокового розірвання такого договору на час фактичного припинення шлюбу; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами. Виходячи з вище наведеного суд,

Outcome: partial