Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 березня 2018 року звернувся в суд з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей . В обґрунтування позовних вимог зазначив наступне. З відповідачем у справі він перебував у шлюбі, який на даний час розірвано. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які на даний час проживають з ним і знаходяться на повному його утриманні. 05 грудня 2008 року відповідач зверталася до суду з позовною заявою про визначення місця проживання неповнолітніх дітей за місцем її проживання, однак Володимир-Волинським міським судом в задоволені позову було відмовлено, і діти залишилися проживати з ним, дана обставина також підтверджується ухвалою апеляційного суду Волинської області . З моменту припинення шлюбних стосунків, відповідач по справі припинила надання будь-якої матеріальної допомоги на отримання неповнолітніх дітей, та взагалі ніякої допомоги не надає , не приймає участі у вихованні дітей. Їхні неповнолітні діти повністю перебували і перебувають на його утриманні. Відповідач спроможна надавати допомогу на виховання і розвиток їхніх дітей. Враховуючи важке матеріальне становище, просив суд стягувати з відповідача в його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей, синів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 гривень на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, до суду подав заяву, в якій позовні вимоги підтримав з вищенаведених підстав, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності. Не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] будучи повідомлена у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання , а також через засоби телефонного звязку , про час і місце судового розгляду, в судове засідання не з'явилася без повідомлення причин неявки, не подала відзив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Дані правовідносини регулюються Сімейним Кодексом України (далі - СК України). В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 листопада 2007 року було розірвано. Від спільного проживання у позивача та відповідача народилося двоє неповнолітніх дітей , сини[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії І-ЕГ № 058368 та І-ЕГ № 058367, згідно яких батьками дітей записані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. [PERSON] та [PERSON] проживають з батьком та перебувають на його утриманні. Доказів про те, що відповідач надає добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей в жодному із судових засідань нею подано не було. В силу статті 51 Конституції України та ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує батьків виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя, праці, розвивати їх особистість, повагу до прав, свобод людини та громадянина. Стаття 59 Закону України «Про освіту» передбачає, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Отже, батьки зобов'язані, постійно дбати про фізичне здоров'я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної мови, регіональних мов або мов меншин, інших мов і рідної мови, сім'ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв, виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни, сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу, виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини. Спірні правовідносини регулюються ч.1 ст. 184 СК України, за якою підставою для присудження аліментів у твердій грошовій сумі є те, що відповідач є працездатною особою, однак не працює. Так, Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07.12.2017 року № 2246-VIII установлено розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2018 році, зокрема для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року 1860 гривень, з 1 липня 1944 гривень, з 1 грудня 2027 гривень. Отже, на час звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів 27 березня 2018 року мінімальний розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років має становити не менше ніж 930 грн. 00 коп. (1860 грн. 00 коп. х 50%). За таких обставин, суд вважає позов частково обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, оскільки позивач просить стягувати аліменти в розмірі, що становить значно більше половини визначеного законодавством прожиткового мінімуму. У відповідності до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено вимогами ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не обґрунтував заявлений ним до стягнення розмір аліментів та не надав доказів на підтвердження правильності і справедливості визначеного ним розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про стягнення з аліментів, позивач вказував, про наявність у неї матеріальної можливості надавати допомогу в розмірі 1500 гривень, при цьому жодних доказів про розмір її прибутку суду не подав та не клопотав перед судом про витребування таких доказів у випадку неможливості їх подання. З врахуванням того, що позивач не подав жодних доказів, щодо заробітку відповідача, який дозволив би їй виплачувати на користь їх неповнолітніх дітей аліменти, у розмірі зазначеному у позовних вимогах, та не зявлення останньої в судові засідання, суд позбавлений можливості оцінити можливість надання допомоги батьком своїй дитині. При вирішенні спору суд виходить з засад рівності прав та обовязків батьків щодо дитини, а саме, що кожен з подружжя рівною мірою несе обов'язки по утриманню дітей і повинен їх виконувати, а тому суд вважає правильним і справедливим покладення обов'язку по утриманню дитини в рівних долях на кожного з батьків. Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», для забезпечення найкращих інтересів дитини та підставі встановлених фактів, оцінки наданих сторонами доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, що надасть можливість забезпечувати дитині нормальний життєвий рівень. Враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дітей, рівень матеріального забезпечення платника аліментів, суд вважає можливим визначити суму аліментів в твердій сумі в розмірі 1000 гривень на кожну дитину щомісячно з дня звернення до суду та до повноліття дітей, чи зміни матеріального стану платника аліментів. В силу ч.1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судових витрат при звернені з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 191 Сімейного кодексу України, ст. 27 Конвенції «Про права дитини», ратифіковану Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91 р., і

Outcome: partial