overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 листопада 2018 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. Просив суд розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 18 жовтня 1997 року шлюб. Ухвалою від 21 листопада 2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній цивільній справі з призначенням підготовчого судового засідання на 12 грудня 2018 року. Позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в поданій до суду заяві вказала, що визнає позов. Інші заяви та клопотання сторонами до суду не подавалися. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до норм ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Визнання відповідачем позовних вимог не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про ухвалення судового рішення в підготовчому судовому засіданні в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 200 ЦПК України, з задоволенням позовних вимог з наступних підстав. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Самойленко) [PERSON], [INFO], з 18 жовтня 1997 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 листопада 2018 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки на час навчання. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що з відповідачем [PERSON] мають доньку - [PERSON], [INFO], яка навчається. Просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] на період навчання в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2018 року відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін про дату, час і місце судового розгляду. Відповідач [PERSON], будучи повідомленим про розгляд справи судом, відзив на позовну заяву не подавав, з жодними клопотаннями до суду не звертався. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що [PERSON], [INFO], хоча і досягла повноліття, але навчається, є студенткою третього курсу денного відділення Полтавського національного педагогічного університету імені В.Г.Короленка, факультет фізичного виховання, закінчує навчання 30 червня 2020 року. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Оскільки повнолітня донька відповідача навчається і потребує матеріальної допомоги, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] відповідного утримання. Тому суд враховує обставини, передбачені ст.ст. 182, 200 СК України, в тому числі стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно на час навчання, але не більше, ніж до досягнення доньки 23 років. Тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з визначенням аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Також з відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 листопада 2019 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через непорозуміння один одного та подружню зраду чоловіка. Просила розірвати зареєстрований 18 квітня 2015 року з відповідачем шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 20 листопада 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 11 грудня 2019 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 11 грудня 2019 року надано сторонам термін для примирення тривалістю один місяць. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2020 року відновлено провадження в справі. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 29 січня 2020 року закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено справу до судового розгляд у по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розірвання шлюбу. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що визнає позов. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Як встановлено судом, сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 18 квітня 2015 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина, [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи встановлені судом обставини, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 лютого 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 08 вересня 2012 року уклала з відповідачем шлюб, від якого дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, у звязку втратою взаємних почуттів, постійними сварками та різними поглядами на сімейне життя, що призвело до припинення шлюбних відносин з квітня 2014 року. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. Позивач на судове засідання не зявився, надіславши заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення заперечує. Належним чином повідомлений відповідач у судове засідання не зявився. Суд уважає, що особисті пояснення сторін у судовому засіданні необовязкові, справа може бути розглянута в їх відсутність на підставі наявних у ній доказів. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини: Сторони знаходяться у шлюбі, зареєстрованому 08 вересня 2012 року виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області, актовий запис № 127 (а.с. 6) Від шлюбу сторони с дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку втратою взаємних почуттів, постійними сварками та різними поглядами на сімейне життя, що призвело до припинення шлюбних відносин з квітня 2014 року. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України (далі СК) суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із огляду на викладене, дослідивши письмові докази справи, суд приходить до висновку, що примирення між подружжям неможливе, подальше збереження сімї суперечитиме інтересам обох сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 лютого 2017 року звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій вказала, що перебувала з відповідачем у шлюбі , від якого сторони мають дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Діти мешкають із позивачем і знаходяться на її утримані. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. В судове засідання позивач не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Суд, дослідивши матеріали справи, законодавство, що регулює дані правовідносини, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження 1-НО № 243805, виданого 07 серпня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії 1-НО № 148824, 21 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Селидівського міського управління юстиції Донецької області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Крім того, сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НО № 530810, виданого 18 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області. Згідно зі ст. 181 СК України, рішенням суду, кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері чи батька. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальний стан як дитини, так і платника аліментів, та інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач має неповнолітніх дітей і має змогу виплачувати аліменти на їх утримання. Інших утриманців відповідач не має. Суд вважає, що слід стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у частковому співвідношенні до його заробітку у розмірі 1/3 частини всіх видів доходів. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і позов про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Згідно зі ст. 88 ч.3 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 серпня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В якому прохала : стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня предявлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечує проти стягнення аліментів. Зазначив, що приймає участь в утриманні дитини добровільно без рішення суду. Суд, заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 17 вересня 2012 року у справі №2/1622/4243/2012; 1622/8198/2012 шлюб між Мартиросян (дошлюбне прізвище [PERSON]) Ю.С. та [PERSON] розірвано Ппізвище після розірвання шлюбу позивачки [PERSON] визначити «Непокупна». (а.с.4) Відповідно ч.3 ст.61 КПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як слідує із рішення, батьками [PERSON],[INFO], який після розірвання шлюбу залишиться проживати з позивачкою [PERSON], є [PERSON] батько; [PERSON] мати. Сторони проживають окремо. Батьками [PERSON],[INFO] є [PERSON] батько; [PERSON] мати, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КЕ №225125, зареєстроване та видане Октябрським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції 12 серпня 2015 року (а.с.3). Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач надає не достатньо. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.191 ч.1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. За таких обставин, суд, зваживши на обставини, які враховуються при визначені розміру аліментів, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь дружини на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), та не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку від дня предявлення позову 20 серпня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 серпня 2019 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свій позов обґрунтовував тим, що є власником жилого будинку [ADDRESS] , відповідач в будинку зареєстрований, але не проживає без поважних причин. В позовній заяві просив визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 21 серпня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву не подавав, з клопотаннями до суду не звертався. Суд, заслухавши позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить таких до висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору дарування від 5 грудня 2012 року є власником жилого будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] . Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , в будинку по [ADDRESS] знаходиться на реєстраційному обліку, але не проживає. \~ \~ Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Норми ст. ст. 386, 391 ЦК України передбачають умови та порядок захисту права власності. Відповідно до ст. ст. 386, 391 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено судом, відповідач [PERSON] не користується жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов`язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Тому позовні вимоги [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. При вирішенні справи суд також виходить з того, що рішення суду, яке набрало законної сили, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації за такою адресою. Також відповідно до норм ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 серпня 2019 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 9 грудня 2016 року шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 3 вересня 2019 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 7 жовтня 2019 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 7 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 9 грудня 2016 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи встановлені обставини, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

позивач [PERSON] 20 січня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, подав заяву з проханням розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 31 липня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вживає заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 січня 2015 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характеру, втрати поваги один до одного. В судовому засіданні позивач повністю підтримала свої позовні вимоги, наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач позов визнав, також просив суд розірвати зареєстрований з позивачем шлюб. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 17 квітня 2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Тому суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved