Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-30 00:00:00

Позивач [PERSON] , зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Бережанську районну філію Тернопільського обласного центру зайнятості, звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про розірвання трудової угоди. Позовна заява мотивована тим, що 31 липня 2017 року між позивачем та відповідачем укладено трудову угоду №188, згідно умов якої позивач прийнятий на посаду помічника столяра з мінімальним розміром заробітної плати. В даний час позивач вирішив змінити своє місце роботи, оскільки відповідач не займається та не опікується своїм підприємством, не здійснює підприємницької діяльності, не забезпечує позивача роботою і не платить заробітної плати. Відповідач тривалий час відсутній як на роботі, так і за місцем проживання і його місцезнаходження позивачу невідоме. Зазначає, що не має належного чи будь-якого іншого зв`язку з відповідачем і це унеможливлює його звільнення за власним бажанням за згодою сторін, також він не може офіційно повідомити відповідача про своє звільнення за два тижні до такого звільнення. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з?явилися. Представником позивача подано до суду заяву про підтримання позовних вимог в повному обсязі та проведення судового розгляду у його та позивача відсутності, у випадку належним чином повідомленого відповідача, за відсутності заяв з його сторони, не заперечує й клопоче про заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, відзив на позов не подав, причини неявки суду не повідомив. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Бережанської районної філії Тернопільського обласного центру зайнятості не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини неявки та їх поважність суд не повідомив. Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Ухвалою суду від 31 грудня 2019 року вирішено розглядати справу заочно. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, враховуючи неявку всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно трудової угоди №188-н від 31 липня 2007 року, зареєстрованої в Бережанському районному центрі зайнятості, [PERSON] був працевлаштований помічником столяра на роботу до фізичної особи-підприємця [PERSON] на невизначений строк. З врахуванням обставин, якими позивач [PERSON] обгрунтовує свої вимоги, судом також встановлено, що відповідач [PERSON] не займається та не опікується своїм підприємством, не здійснює підприємницької діяльності, не забезпечує позивача роботою і не платить заробітної плати. Відповідач тривалий час відсутній як на роботі, так і за місцем проживання і його місцезнаходження позивачу невідоме. Згідно довідки об`днаної територіальної громади Бережанського району Тернопільської області за вих.№71 від 31 травня 2019 року, [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] , на даний час в селі не проживає і місце проживання його невідоме. Як вбачається із листів Саранчуківської сільської ради Бережанського району Тернопільської області за вих. №113 від 28 жовтня 2019 року та вих.№127 від 21 листопада 2019 року, [PERSON] на території села Вільховець Бережанського району Тернопільської області зареєстрований, але не проживає. Згідно ч. 1 ст. 43 Конституції кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття, з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до статті 24-1 КпЗП України при укладанні трудового договору між працівником і фізичною особою, фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення. Порядком реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, який затверджено наказом Міністерством праці та соціальної політики України №260 від 08.06.2001, який зареєстровано в Міністерстві юстицій України 27.06.2001 за №554/5745 зі змінами та доповненнями, покладено на державну службу зайнятості функції по реєстрації (зняття з реєстрації) трудових договорів між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю. Згідно з п. п. 6, 7 Наказу Міністерства праці та соціальної політики України N 260 від 08.06.2001 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 червня 2001 року за N 554/5745, «Про затвердження Форми трудового договору між працівником і фізичною особою та Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою» в разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають державну службу зайнятості, яка зареєструвала трудовий договір. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох днів повинна зняти трудовий договір з реєстрації, про що робиться відмітка у книзі реєстрації трудових договорів. На підставі цього запису відповідальна особа центру зайнятості робить на трьох примірниках трудового договору запис про зняття з реєстрації трудового договору. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, затвердженого Наказом Мінпраці України від 08.06.2001 року № 260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті КЗпП України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Згідно ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Таким чином, суд вважає, що позивач має право на розірвання трудового договору, оскільки відповідач порушив його умови та не надає можливості позивачу працювати за вказаним договором та отримувати дохід, чим порушив вимоги ст. 38 КЗпП України. Враховуючи те, що [PERSON] не може самостійно розірвати трудову году №188-н від 31 липня 2007 року, укладену з відповідачем - фізичною особою [PERSON] , в порядку передбаченим зазначеними вище законодавчими актами, що позбавляє права набути статус безробітного чи влаштуватися на інше місце роботи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. З врахуванням положень ст.141 ЦПК України, із відповідача [PERSON] слід стягнути в користь [PERSON] судові витрати у виді сплаченого судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved