Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

Позивач 5 лютого 2018 року звернулася до суду з цим позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.1-2). Спрощене провадження у справі відкрите 6 березня 2018 року (а.с.26). Позивач в судове засідання не з'явилась, згідно з позовною заявою, просила розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.28) відповідач вчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, однак заяви про його виклик у судове засідання не подав, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження не надав. Згідно з положеннями частини першої та третьої статті 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Тому суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність сторін. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Дитина отримала опіки, внаслідок чого їй було проведено ряд операції, та двічі на рік вона із дитиною вимушена перебувати на лікуванні з приводу отрманого дитиною ушкодження здоровя. Дитина потребує постійного стороннього догляду і через це вона не може працювати. Відповідач офіційно ніде не працює, займається вирощування та продажем овічів та фруктів і в сезон отримує по 15000 грн. за три дні. А тому вважажє, що відповідач має можливість сплачувати їй аліменит на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини. Підставою позову є неоспорюване бітьківство відповідача та невиконання ним вимог закону щодо надання необхідних коштів на утримання дитини. Згідно з копією свідоцтва про шлюб сторонни 7 березня 2014 року зареєстрували шлюб. (а.с. 7). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO]. (а.с. 9). З копії довідки про склад сімї №681 від 22 листопада 2017 року вбачається, що до складу сімї позивачки входять син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], батько [PERSON], [INFO], мати [PERSON], [INFO]. (а.с. 18). Позивачка перебуває на обліку в УПСЗ Жмеринської РДА та отримує соціальну допомогу дітям-інвалідам, розмір якої за період з липня 2017 року по грудень 2017 року склав 10115,40 грн (а.с. 20). Оцінюючи вищеперераховані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає ці докази належними, допустимими, достовірними та достатніми, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто, обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому, обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» установлено у 2018 році прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень, з 1 грудня - 1626 гривень. Частиною першою статті 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно з частиною першою статті 191 цього ж Кодексу, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У звязку із зазначеним суд не приймає до уваги в якості доказів вимог позивачки про стягнення аліментів докази про хворобливий стан стан здоровя дитини (а.с. 10-17), оскільки відповідно до положень статті 185 СК України це є додатковими витратами на дитину та позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду із відповідним позовом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. При вирішенні питання про розмір аліментів, враховуючи, що відповідач здоровий, працездатний, відсутність у відповідача інших дітей, яких він утримує, протилежного відповідач суду не надав, скрутне матеріальне становище дитини, суд дійшов висновку про стягнення аліментів на користь позивачки в інтересах дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня предявлення позову, враховуючи вимоги статтей 182, 184, 191 СК України та виходячи з обставин справи. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з пунктом 1 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі даного позову до суду, то витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial