Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач 15 січня 2014 року звернувся до суду з даним позовом до відповідача, вказуючи, що відповідно до укладеного договору №МRXRRC 12460032 від 24 травня 2008 року [PERSON] 24 травня 2008 року отримав від Банку кредит у сумі 4346,77 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання кредиту фізичним особам складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис [PERSON] у заяві. Після отримання кредиту [PERSON] свої кредитні зобов'язання не виконав належним чином, в результаті чого у нього перед Банком станом на 04 грудня 2013 року утворилася заборгованість у сумі 22974,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 4132,06 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 532,75 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 1095,36 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором 15643,64 грн., фіксованої частини штрафу 500 грн., процентної складової штрафу 1070,19 грн., яку просять стягнути з відповідача на користь Банку, а також 229,74 грн. судового збору. Представник позивача, який діє на підставі довіреності на а.с.23, у судове засідання не явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу у відсутності Банку. Позовні вимоги Банку підтримують у повному обсязі, просять їх задовольнити, не заперечують проти розгляду справи з винесенням заочного рішення (а.с.22). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 17 березня 2014 року і у своїй заяві до суду від 02 квітня 2014 року позовні вимоги до нього Банку не визнав, зазначивши, що йому у видачі кредиту Банком було відмолено, він з травня 2008 року, відколи, яке стверджує Банк, йому виданий був кредит, аж до отримання з суду копії позову з додатками до нього, не знав, що йому наданий кредит і що у нього перед Банком є заборгованість. Крім того, у письмовій заяві суду відповідач просив справу розглянути в його відсутність, відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку позовної давності (а.с.24). У зв'язку з заявами осіб, які беруть участь у справі про розгляд справи в їх відсутності, на підставі ст.197 ч.2 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги міркування сторін щодо позову, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом з позовної заяви і заяви [PERSON] на видачу споживчого кредиту встановлено, що відповідно до укладеного договору №МRXRRC 12460032 від 24 травня 2008 року [PERSON] 24 травня 2008 року отримав від Банку кредит у сумі 4346,77 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.3,5). За умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (далі за текстом - Умови) позичальник повинен погашати кредит у порядку та строки відповідно до його заяви; сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до його заяви та п.п.4.1,42 Умов та тарифів. Повну сплату відсотків за користування кредитом здійснити не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту; сплатити Банку винагороду у строки та розмірі згідно тарифів та Умов (п.п.3.2.2-3.2.4 п.3.2 розділу 3 «Права та обов'язки сторін Умов, а.с.6). Умови кредитного договору відповідач не виконував належним чином, тому станом на 04 грудня 2013 року у нього перед Банком утворилася заборгованість у загальній сумі 22974 грн., що позивач підтвердив розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.4). Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Як вбачається з матеріалів справи, кінцевий термін повернення позивачу суми кредиту відповідачем та сплати всіх виплат встановлено не пізніше ніж 24 травня 2013 року, бо відповідно до п.5.5 розділу 5 «Відповідальність сторін» Умов, які, як відзначає суд, позичальником [PERSON] не підписані, терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю п'ять років (а.с.8). Позов Банку датований 05 грудня 2013 року, позивач звернувся до суду з даним позовом 15 січня 2014 року, тобто після спливу п'ятирічного строку позовної давності, визначеної сторонами договору споживчого строкового кредиту. Відповідно до п.7 ч.11 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Згідно п.31 Постанови Пленуму ВСС України №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в редакції Постанови ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ №7 від 07 лютого 2014 року, «при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи)». Оскільки судом встановлено, що станом на момент звернення позивача до суду з вказаним позовом строк позовної давності сплив, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу щодо стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання споживчого кредиту необхідно відмовити. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд не стягує з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 229,74 грн..

Outcome: dismissed