Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

Позивач 31.03.2020 року звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Класик-авто» про стягнення авансових коштів, мотивуючи тим, що 26.11.2019 року ним було здійснено оплату коштів відповідачу в розмірі 30 000 гривень в якості авансу за придбання деталей та ремонт його автомобіля (без зазначення в позові марки ТЗ). Проте, з того часу, його не було повідомлено про придбання запчастин та можливість здійснення ремонтних робіт, в зв`язку з чим, він змушений був відремонтувати свій транспортний засіб на іншій станції. На даний час необхідність в ремонті відсутня, а тому він неодноразово звертався в телефонному режимі, щодо повернення коштів. 03.02.2020 року звертався до відповідача з претензією, відповідно до якої просив на протязі семи днів в добровільному порядку повернути отримані авансові кошти в розмірі 30 000 гривень, однак претензія залишена була без неналежного реагування. За наведених обставин просить стягнути авансові кошти в розмірі 30 000 грн., та судові витрати. 24.04.2020 року відповідач надав суду відзив, в якому вказав, що позов є безпідставним, оскільки 26.11.2019р. позивач [PERSON] керуючи власним автомобілем Kia Sportage допустив ДТП та завдав шкоди автомобілю Toyota Kamri належному [PERSON] , після даної події водій [PERSON] за узгодженою домовленістю прибув з учасниками ДТП до відповідача (на автосервіс який обслуговує автомобілі Toyota) для ремонту пошкодженого автомобіля [PERSON] . Як наслідок, за попередньою визначеністю можливих витрат на ремонт автомобіля Toyota та для оцінки вартості ремонту авто Toyota, позивач як завдавач шкоди майну іншої особи, оплатив у касу відповідача 30000грн., які використані були на ремонт автомобіля Toyota Kamri належному [PERSON] , а за Актом виконаних робіт витрати в загальному склали 59425.5грн. з ПДВ. Відповідач просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі та стягнути в користь відповідача понесені та документально підтверджені витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 13.05.2020р. до участі у справі залучена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову. Третя особа в судові засідання не з`явилася. Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 26.11.2019 року згідно квитанції до прибуткового касового ордеру №236 та №238 було здійснено [PERSON] оплату коштів ТОВ «Класик-Авто» в розмірі 30 000 гривень як завдаток за запчастини (а.с.7). При цьому, дані квитанції не містять відомостей на які саме запчастини оплачено кошти і за яку марку автомобіля, позивач до позову, а також представник позивача на з`ясування наявності узгодженого переліку таких запчастин, виданого позивачу відповідачем на підставі внесених коштів, такий перелік і чи інші докази щодо цього не надав, а тому доводи позивача про те, що дані кошти є саме авансом, при цьому що за належним доказом поданим ним, ці кошти вказані як завдаток, а також те, що кошти на придбання запчастин (без ремонту) саме його автомобіля Kia Sportage, внесені позивачем на автосервіс відповідача, який обслуговує саме автомобілі Toyota, є голослівними та суперечать зібраним матеріалам справи. Дійсно, згідно претензії позивача до відповідача про повернення коштів встановлено, що 03.02.2020року позивач направляв відповідачу претензію, в якій просив повернути отримані від нього авансові кошти в розмірі 30 000 гривень, згідно до прибуткового касового ордеру №238 та №236 (а.с.5-6). Як стверджує позивач, по даний час претензія залишена відповідачем без належного реагування. Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача натомість суду пояснив, що 26.11.2019р. позивач керуючи власним автомобілем Kia Sportage здійснив ДТП близько 10.30год по вул.Є.Коновальця в м.Івано-Франківську та як наслідок завдав шкоди автомобілю Toyota Kamri належному [PERSON] .. Після даної події водій [PERSON] , визнавши повністю свою вину, за узгодженою домовленістю з [PERSON] того ж дня прибули до відповідача (на автосервіс який обслуговує автомобілі Toyota) для ремонту пошкодженого автомобіля Toyota Kamri належного [PERSON] . Самий факт ДТП водії не оформляли, поліцію на місце ДТП не викликали, так як вони узгодили між собою добровільне відшкодування завданої шкоди шляхом оплати завдавачем шкоди - особою, яка порушила ПДР, на автосервісі визначеного [PERSON] витрат на ремонт автомобіля Toyota Kamri (пошкодження обох дверей лівої сторони та бамперу). Події, що відбувались 26.11.2019р. було зафіксовано на відеозапис (а.с.33), який досліджено судом. Так, на відеозаписі зафіксовано особу [PERSON] , [PERSON] , зазначаються розмови інших учасників події - дружини [PERSON] та знайомого [PERSON] , який був в автомобілі останнього. Розмова відбувається щодо поїздки учасників події до автосервісу і відшкодування коштів. Також на диску зафіксовано два автомобілі, які були в ДТП з наочним відображенням пошкоджень ТЗ. В подальшому, як довела сторона відповідача та підтверджено доказами справи зібраними та оціненими в їх сукупності, за попередньою визначеністю можливих витрат на ремонт автомобіля, позивач як завдавач шкоди майну іншій особі, оплатив 26.11.2019р. у касу відповідача 30000грн., які використані на ремонт автомобіля Toyota Kamri та придбання запчастин належного саме [PERSON] , а за Актом виконаних робіт від 03.12.2019р. витрати на ремонт склали: роботи склали 10183.8грн., матеріали - 49242.15грн. (а.с.46). При цьому, в судових засіданнях судом з`ясовано, що по даному Акті, відповідачем було зараховано 30000грн. завдатку від позивача та решта різниці (більше 19000грн.) оплатив [PERSON] , з врахуванням і того, що останній як власник ТЗ додатково, під час ремонту автомобіля після ДТП, замовив собі і решта робіт та деталей не пов`язаних з ДТП. Заперечуючи доводи сторони відповідача, представник позивача суду також надав відповідь СК «PZU Україна» (а.с.60), відповідно до якої даний страховик виплатив [PERSON] страхове відшкодування за пошкоджений ТЗ в ДТП, в сумі 21000грн. Отже, [PERSON] отримав і страхове відшкодування, і провів ремонт автомобіля за рахунок коштів позивача врахованих помилково відповідачем на ремонт автомобіля [PERSON] . Заперечуючи такі пояснення, представник відповідача вказав, що страхове відшкодування на практиці не включає в себе ВТВ автомобіля чи інші можливі втрати, ця виплата та отримання коштів є правовідносинами з особою [PERSON] , і не відноситься до добровільних домовленостей винної особи в ДТП [PERSON] з власником пошкодженого автомобіля [PERSON] про добровільне внесення коштів [PERSON] в касу автосервісу для ремонту автомобіля [PERSON] . Допитані за клопотання сторони відповідача в судовому засіданні свідки [PERSON] (сервісний консультант відповідача, зокрема по кузовному ремонту), [PERSON] (сервісний консультант основного ремонту відповідача, зокрема який приймав автомобіль на техобслуговування), [PERSON] (менеджер відділу запчастин відповідача) та [PERSON] (бухгалтер відповідача, який отримував кошти в касу від позивача), суду пояснили наступне. Так, свідок [PERSON] зазначив, що 26.11.2019р. приблизно о 13год. [PERSON] оплатив за виписаним попередньо рахунком кошти на ремонт автомобіля Toyota Kamri належного [PERSON] на запчастини та ремонт, двома платежами. Рахунок видано працівником відповідача який прийняв автомобіль на ремонт, при цьому, що на ремонті роботи в касу вноситься саме завдаток, а аванс на придбання нового автомобіля. При цьому, на зясування судом чи оплачувалось позивачем кошти за два автомобіля, зокрема і автомобіль належний йому, свідок вказав, що ремонт за внесені позивачем кошті як завдаток проводився тільки одного автомобіля - Toyota. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 26.11.2019р. на автосервіс прибув для огляду тільки автомобіль Toyota, [PERSON] не надав свій автомобіль для огляду чи ремонту. Оглянутий автомобіль Toyota був сильно пошкоджений зліва (2-є бокових дверей, які при ремонті були замінені та бампер, які був потім пофарбований без заміни). Аналогічно свідок [PERSON] підтвердив огляд того ж дня тільки автомобіля Toyota в присутності власника цього автомобіля та іншої особи - позивача [PERSON] . Свідок [PERSON] зазначив, що власник автомобіля Toyota [PERSON] є клієнтом автосервісу відповідача. Зі слів [PERSON] в присутності ще одного водія (винуватця ДТП) [PERSON] повідомив, що сталось ДТП і власник іншого автомобіля, який винен, хоче оплатити за ремонт ТЗ який пошкоджений та належить [PERSON] . Замовлення на ремонт автомобіля було тільки на марку Toyota, а не Kia Sportage. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач обґрунтовуючи вимоги позову посилався на правовідносини, щодо порушення обов`язку на виконання робіт. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно ч.2 ст. 530 ЦК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Заперечуючи позовні вимоги відповідач та третя особа посилались на правовідносини, що регулюються нормами ст.22, 1166, 1187, 1188 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, з встановлених судом обставин справи, сторони не заперечували факт ДТП та відвідування автосервіс який обслуговує автомобілі Toyota в т.ч. відповідача 26.11.2019р. у день ДТП, з проведенням огляду пошкодженого автомобіля третьої особи. Водночас, докази сторони позивача, що він замовив внесеним відповідачу завдатком, який він вважає помилково авансом, в сумі 30 тисяч гривень на придбання запчастин до власного автомобіля Kia Sportage та можливого подальшого його ремонту на цьому автосервісі, є голослівними та не підтверджені належними доказами, при цьому, що інші докази підтверджують відсутність огляду відповідачем автомобіля позивача 26.11.2019р. та наявність переліку нібито замовлених ним запчастин на автосервісі відповідача, який не займається обслуговуванням автомобілів марки Kia. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, дослідивши всі докази як окремо, так і в сукупності, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог. Що стосується вимоги сторони відповідача про стягнення з позивача понесених витрат на правову допомогу при захисті прав у суді як відповідача, слід зазначити. За ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Сторона відповідача надала до матеріалів справи підтвердження понесення витрат на правову допомогу в сумі 5000грн.(а.с.34-37,72-73) На підставі викладеного та

Outcome: approved