Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 квітня 2016 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що 20 вересня 1975 року уклала з відповідачем шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалось у звязку з різним ставленням до сімї, втратою взаємних почуттів, застосуванням фізичної сили, що призвело до припинення шлюбних відносин, хоча на даний час і проживають разом. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. Позивач у судове засідання не зявився, на адресу суду направив листа в якому просив суд розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги підтримує в повному повністю та просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився про час, дату та місце судового розгляду повідомлений у встановлений законом спосіб. При викладених обставинах суд уважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи в їх відсутність. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 20 вересня 1975 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пирятинського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 134, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). Спільне життя сторін не склалось у звязку з непорозуміннями та втратою взаємних почуттів. Сторони припинили шлюбні відносини хоча проживають разом. Дослідивши наявні в справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не бажає відновлювати дошлюбне прізвище. Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» інваліди 1 та 2 груп звільняються від сплати судового збору. Так як позивач [PERSON] є інвалідом 2-ї групи (а.с.1) її звільнено від сплати судового збору. Приписами ч. 3 ст. 88 ЦПК України, установлено, що у випадку коли позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved