Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

Позивач 21.04.2020 звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, в якому просила визнати поширену серед колективу слідчого відділення інформацію на ст.9-28 протоколу допиту [PERSON] недостовірною, зобов`язавши останнього спростувати вказану у протоколі інформацію, та стягнути з нього на її користь 1 000 грн. моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначає, що після ознайомлення з кримінальним провадженням по факту смерті її малолітньої доньки їй стало відомо, що у 2016 році відповідач під час його допиту у якості свідка у кримінальному провадженні надав показання наступного змісту: «до відділення інтенсивної терапії потрапила [PERSON] із захворюванням пневмонії, під час лікування якої її мати відмовлялась від частини призначених ліків та поїздки до обласної лікарні м. Житомир». Вважає таку інформацію наклепницькою, недостовірною, такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки у її дитини були симптоми каліфорнійського грипу і призначені їй нашвидкуруч ліки та в подальшому транспортація були протипоказані. Посилаючись на наведене, просила суд визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем серед колективу слідчого відділення під час його допиту у якості свідка у кримінальному провадженні на сторінках 9-28 протоколу допиту, та зобов`язати його спростувати цю інформацію шляхом відкликання протоколу допиту свідка. Первісні позовні вимоги від 21.04.2020 позивачем також ставились і до відповідача Новоград-Волинської міської ради Житомирської області, які ухвалою суду від 16.06.2020 за заявою позивача були закриті у зв`язку з відмовою останньої /а.с.68/. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, зазначених в позові, просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не прибув, 03.06.2020 надіслав письмовий відзив, мотивуючи його безпідставністю та необґрунтованістю заявлених позовних вимог /а.с.31-37/. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Встановлено, що 12 жовтня 2017 року [PERSON] , як начальника управління охорони здоров`я Новоград-Волинської міської ради, було допитано в якості свідка у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження, про що оперуповноваженим кримінальної поліції Новоград-Волинського відділу поліції Опанасюком О. А. складено протокол допиту свідка. Під час допиту відповідач надав наступні пояснення: «... в лютому 2016 року до відділення інтенсивної терапії потрапила [PERSON] , 2015 року народження із захворюванням пневмонії. Під час лікування її мати [PERSON] відмовлялась від ліків, які їй призначались та поїздки до обласної лікарні м. Житомир. Напередодні, коли вперше звернулись до нас з приводу лікування [PERSON] . Її було обстежено та направлено до обласної лікарні, де лікування до кінця не відбулось, оскільки пацієнт залишив лікарню. У зв`язку з цим було звернуто в службу справ дітей, оскільки батьки відмовлялись виконувати призначення лікарів...». Відповідно до статті 34 Конституції України, статті 302 ЦК України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Кожен має право на свободу вираження поглядів в розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Разом з тим, кожному гарантується судовий захист права спростування недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст.32 Конституції України). У статтях 201, 297 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація, на які кожен має право і які є недоторканими. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (ч.1 ст.277 ЦК України). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист її гідності та честі, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. При цьому, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Разом із тим, не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. З урахуванням зазначеного та враховуючи, що позивач просить визнати недостовірною та спростувати інформацію, вказану відповідачем в протоколі його допиту працівником поліції в якості свідка у кримінальному провадженні, суд вважає, що підстав для задоволення позову немає, так як інформація, яку позивач просить спростувати є фактичними обставинам досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а суд загальної юрисдикції в цивільному провадженні не наділений компетенцією давати оцінку таким обставинам досудового розслідування, а відтак, не може вирішувати в позовному провадженні питання достовірності показань свідка, яке повинно перевірятись в процесі розслідування кримінальної справи та оцінки доказів у даній справі. Суд вважає за необхідне зауважити, що обіг інформації саме в межах проведення досудового розслідування кримінальної справи стосується специфічної сфери правовідносин, які регулюються переважно кримінально-процесуальним законодавством. Отже, і вирішення питання про достовірність чи недостовірність такої інформації повинно здійснюватись в порядку та за правилами КПК України. Натомість, обраний позивачем спосіб захисту фактично свідчить про примусове спонукання відповідача до надання конкретних показів в межах кримінального провадження, що у випадку задоволення може призвести до порушення статті 19 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а також до втручання судового органу в процес допиту відповідача в межах досудового кримінального провадження, що є неприпустимим. Надана відповідачем інформація під час допиту правоохоронним органам про позивача є для неї неприємною, однак вона не виходить за рамки суспільної моралі, висловлена у формі, яка не принижує гідність, честь чи ділову репутацію, не носить характеру завідомо неправдивих відомостей та не є розповсюдженням завідомо неправдивої інформації. Позивач не надала доказів про приниження своєї честі та гідності і не довела, що оспорювана інформація якимось чином перешкоджає їй повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Підстави для задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди також відсутні, оскільки вони є похідними від первісних вимог.

Outcome: dismissed