Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.04.2018 р. звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір аліментів, який стягується на підставі рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2009 р. з [PERSON], 1981 р. народження, зареєстрованого у [ADDRESS], на користь [PERSON], 1984 р. народження, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], збільшивши їх розмір до 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що вона з 11.10.2003 р. по 12.05.2006 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] У шлюбі у них народилася дитина: [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з позивачем. 23 вересня 2009 р. рішенням Солом'янського районного суду м. Києва з відповідача [PERSON] на її користь на утримання [PERSON] були стягнуті аліменти у розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2009 р. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 23.09.2009 р. Солом'янським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист №2-2718 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Постановою ДВС Печерського РУЮ у м. Києві 27.10.2009 р. було відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа. Позивач посилається на те, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 р. був збільшений мінімальний розмір аліментів та внесені зміни, зокрема до ст. 181-184 СК України. Так, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, розмір аліментів призначений за рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23.09.2009 р. є меншим, ніж встановлений законом та не є достатнім для утримання дитини. Позивач вказує, що на даний час вона працює на посаді фахівця з продажу в ТОВ «Сучасні торговельні технології». Заробітна плата складає близько 4000 грн. на місяць. Крім того, вона одна не зможе в повному обсязі забезпечити дитину, оскільки має третю групу інвалідності. Вважає, що батько, який здоровий та працездатний, і як їй відомо, має постійну роботу, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач інших утриманців не має, він працездатний, отримує дохід, його стан здоров'я дозволяє працювати, а тому позивач вважає, що він може сплачувати такий розмір аліментів. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені в позовній заяві, та надані докази. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував щодо зміни розміру аліментів, який стягується на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва, а саме збільшивши їх розмір до 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, про що надав відповідну заяву. Також пояснив суду, що надає кошти на утримання дитини. Він офіційно працює та отримує заробітну плату близько 4200 грн. щомісячно. Донька [PERSON], [INFO], є його єдиною дитиною, інших утриманців він не має. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, врахувавши їх доводи та вивчивши надані письмові докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 11 жовтня 2003 р. перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві 07.08.2004 р. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 12 травня 2006 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 11.10.2003 р. у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім'ї за актовим записом № 2505, було розірвано. 25 січня 2007 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER]. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 вересня 2009 р., стягнуто з [PERSON], 1981 року народження, зареєстрованого та проживаючого: у [ADDRESS] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі ? частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.07.2009 року щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На виконання рішення суду 06.10.2009 р. був виданий виконавчий лист. Постановою державного виконавця ВДВС Печерського РУЮ у м. Києві від 27.10.2009 р. відкрито виконавче провадження ВП № 15498976 з примусового виконання виконавчого листа №2-2718, виданого на підставі рішення суду від 23.09.2009 р. Позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, оскільки розмір аліментів ? частина всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, дитина зростає, потребує більше коштів на утримання. З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем [PERSON] Позивач [PERSON] є інвалідом третьої групи, згідно довідки до акта огляду МСЕК серії АВ № 0658672. Позивач [PERSON] працює на посаді фахівця з продажу в ТОВ «Сучасні торговельні технології». Згідно довідки про доходи № 22 від 11.04.2018 р., загальна сума доходу за період з 13.11.2017 р. по 31.03.2018 р. за винятком аліментів становить 18432,55 грн. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3---2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України, за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років встановлений: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Крім того, згідно із ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За таких обставин, враховуючи, що розмір аліментів, присуджений за рішенням суду, є меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, змінився матеріальний стан одержувача аліментів та погіршився стан її здоров'я, суд вважає за можливе збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги визнання відповідачем позову, а також виходячи із закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає, що позов є обґрунтованим та законним, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі. Судовий збір в сумі 704,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнений від його сплати на підставі закону.

Outcome: approved