Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

Позивач 30.10.2017 року звернулась до суду з позовом про надання дозволу для виїзду за кордон неповнолітньої [PERSON], [INFO], без згоди батька [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що з відповідачем в офіційному шлюбі не перебували. Від цивільного шлюбу, який припинився у 2005 році, у них народилася донька [PERSON], [INFO] Посилається на те, що до березня 2014 року, батько дівчинки проживав у місті Києві та надавав згоду на виїзд дочки за кордон. Але з березня 2014 року відповідач виїхав на постійне місце роботи та проживання у [ADDRESS] та більше на територію України не повертався. В ході бесіди з відповідачем, останній повідомив позивачу, що не заперечує проти вивезення дитини за кордон, проте він не об'єктивної можливості для виїзду на територію України для нотаріального посвідчення такої згоди. В липні 2015 року відповідач надіслав свою письмову згоду на виїзд неповнолітньої дочки за кордон, яка була посвідчена нотаріусом Сімферопольського районного нотаріального округу Республіки Крим [PERSON] на нотаріальному бланку 82 АА 0083465, проте, згідно положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» вищевказаний нотаріально посвідчений документ є недійсним та не був визнаний компетентними органами України. Таким чином, для забезпечення можливості виїзду дитини за кордон без згоди батька, [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом та просила надати дозвіл на тимчасові виїзди неповнолітньої [PERSON], [INFO] для відпочинку за кордон (у будь-яку державу) до досягнення дитиною повноліття, в супроводі матері дитини - [PERSON] без згоди батька дитини - [PERSON]. Позивача надала суду заяву про розгляд справи за своєї відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення у справі не заперечує Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом публікації на офіційному сайті судової влади. Третя особа Служба у справах дітей Голосіївської РДА в м. Києві свого представника в судове засідання не направила, про дату та час розгляду справи повідомлялася належним чином. За таких обставин, враховуючи заяву сторони позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. В судовому засіданні достовірно встановлено, що від цивільного шлюбу [PERSON] та [PERSON], який припинився у 2005 році, у сторін народилася донька [PERSON], [INFO] Посилається на те, що до березня 2014 року, батько дівчинки проживав у місті Києві та надавав згоду на виїзд дочки за кордон. З березня 2014 року відповідач виїхав на постійне місце роботи та проживання у [ADDRESS] де і мешкає по даний час. Донька постійно проживає з матір'ю. Позивач має можливість забезпечувати виїзд дитини за кордон, з метою розвитку її природних позитивних нахилів та оздоровлення. Як вбачається з матеріалів справи, у позивача існують труднощі в отриманні від батька дитини дозволу на вивезення доньки за кордон та на виготовлення документів, що надають право на виїзд неповнолітньої доньки за межі України. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, і без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаної Україною 21.02.1990 року, ратифікованої Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. Таким чином, надаючи право на вивезення неповнолітньої за кордон на підставі рішення суду, суд не виходячи за межі позовних вимог та для забезпечення реалізації даного права позивачем одночасно надає дозвіл на виготовлення проїзних документів без нотаріально посвідченої згоди батька. Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Оскільки з позову вбачається, що виїзд за кордон малолітньої [PERSON] відповідає її інтересам, з метою оздоровлення дитини, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог в частині надання дозволу на виготовлення проїзного документу для виїзду дитини за кордон та надання дозволу на тимчасовий виїзд (вивезення) за межі території України дитини строком до досягнення нею шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу батька.

Outcome: approved