Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-28 00:00:00

Позивач 16.05.2019 р. звернувся до суду з позовом до відповідачки про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, у якому просив усунути перешкоди у спілкуванні з малолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , шляхом встановлення наступного графіку зустрічей для їх батька: щотижня з 10 год. суботи до 19 год. неділі за місцем проживання позивача за адресою: [ADDRESS] , без обмеження місця прогулянок з можливістю поїздки до родичів, в тому числі до бабусі та дідуся; кожен день народження дітей до досягнення ними повноліття з 12 год. до 16 год.; кожні шкільні канікули не менше семи діб в зимовий період та не менше тридцяти діб в літній період для відпочинку та оздоровлення дітей на території України; постійно в період перебування матері за кордоном. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що у фактичних шлюбних стосунках його та відповідачки народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після припинення спільного проживання з відповідачкою остання всіляко чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми. 05.10.2018 р. органом опіки та піклування Ямницької сільської ради ОТГ прийнято рішення про визначення порядку його участі у вихованні дітей, яке відповідачкою не виконується. Вона та її батьки продовжують чинити перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, що стало причиною для цілої низки звернень позивача до правоохоронних органів, органів опіки та піклування. Прив`язка у рішенні органу опіки та піклування від 05.10.2018 р. зустрічей батька з дітьми до факту домовленості між батьками, відсутність якої якраз і стала підставою для звернення до органу опіки та піклування, фактично унеможливила виконання вказаного рішення. Він, бажаючи надалі брати активну участь у вихованні своїх дітей, змушений звернутись до суду з даним позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми. Позивач та його представник у судовому засіданні позов підтримали та просили його задоволити. Відповідачка та її представник у судовому засіданні позов не визнали; представник відповідача пояснила, що після припинення відносин між сторонами їх малолітні діти залишились проживати з матір`ю та її батьками по [ADDRESS] . Відповідачка не чинила і не чинить позивачеві жодних перешкод у спілкуванні з дітьми. Однак, під час одного з побачень з дітьми у лютому 2019 р. позивач вчинив конфлікт з її батьками, нецензурно лаявся, застосував силу до батька, з того часу позивач до дітей не з`являється. Позивач використовує ним же створювані конфлікти для обґрунтування чинення йому перешкод у спілкуванні з дітьми. На даний час рішенням суду визначено місце проживання малолітніх дітей з матір`ю. Згідно заявлених позивачем вимог він хоче, щоб діти перебували з ним 143 дні на рік (104 дні вихідних + 37 канікулярних днів та плюс можливі дні перебування матері за кордоном). Фактично позивач намагається змінити місце проживання дітей. Погоджуючись із графіком зустрічей батька з дітьми, встановленим рішенням органу опіки та піклування від 05.10.2018 р., та висновком цього органу від 12.06.2020 р. у даній справі, просили відмовити у позові. Представники третьої особи - органу опіки та піклування Ямницької сільської ради у судовому засіданні пояснили, що позивач у кінці вересня 2018 р. звернувся до органу опіки та піклування із заявою про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дітьми; було прийняте рішення від 05.10.2018 р., яким визначено порядок участі батька у вихованні синів; вказане рішення виконувалось. З лютого 2019 р. після конфлікту позивача з дідом дітей почались проблеми, позивач звертався із заявами про чинення перешкод у спілкуванні з дітьми. Відповідачка стверджувала, що жодних перешкод не чинить. Органом опіки та піклування 26.02.2020 р. надано висновок щодо визначення місця проживання дітей з матір`ю, а 12.06.2020 р. надано висновок щодо усунення перешкод батькові у спілкуванні та вихованні дітей. Підтримали вказаний висновок органу опіки та піклування від 12.06.2020 р. Заслухавши вступне слово сторін, їх представників, представників третьої особи, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони - позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] перебували у фактичних шлюбних стосунках, у яких народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Після припинення відносин між сторонами їх малолітні діти проживають з матір`ю та її батьками по [ADDRESS] . Відповідач належно виконує свій батьківський обов`язок по утриманню малолітніх дітей. З його заробітної плати водія Єзупільського пункту постійного базування ШМД КЗ «Івано-Франківський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» на підставі його заяви від 10.07.2019 р. утримуються кошти (50 % зарплати) як аліменти на двох дітей (т.1. а.с.93-94). Рішенням виконавчого комітету Ямницької сільської ради ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області від 05.10.2018 р. «Про визначення порядку участі [PERSON] у вихованні синів [PERSON] та [PERSON] » позивачу надано право спілкуватися та брати участь у вихованні малолітніх синів кожної неділі з 10 год. до 19 год., у дні народження дітей, святкові дні та канікули за взаємною домовленістю між батьками (т.1, а.с.8-9). Судом встановлено, що відповідачка не виконує вказане рішення органу опіки та піклування, чинячи позивачу перешкоди у спілкуванні з дітьми. Вказані обставини підтверджуються довідками уповноважених працівників Тисменицького відділу поліції ГУНП в Івано-Франківській області за результатами розгляду звернень [PERSON] , а саме: від 25.03.2019 р. (т.2, а.с.53-54), від 04.09.2019 р. (т.2, а.с.55-56), від 17.01.2020 р. (т.2, а.с.57-58), від 19.03.2020 р. (т.1, а.с.208-209), від 08.06.2020 р. (т.2, а.с.40-41), від 22.06.2020 р. (т.2, а.с.42-43). Вказаними письмовими доказами встановлено, що відповідачка не дозволяє позивачу бачитись з дітьми, доки не буде рішення суду щодо визначення місця проживання дітей з одним з батьків та рішення суду про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей. Таким чином, відповідачкою порушено право позивача на участь у вихованні малолітніх синів, на безперешкодне особисте спілкування з ними. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. У відповідності з вимогами ч.3 ст.9 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до положень ст.18 вказаної Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини, найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини, а ч.1 ст.12 передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Статею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст.157 СК України встановлено, що той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно ч.3 цієї статті той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до вимог ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Згідно з ч. 1, 2 ст.159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Судом встановлено, що рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.05.2020 р., яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітніх дітей сторін з матір'ю [PERSON] . Відповідно до висновку комісії з питань захисту дитини Ямницької сільської ради ОТГ Тисменицького району Івано-Франківської області від 12.06.2020 р. щодо усунення перешкод [PERSON] у спілкуванні та вихованні дітей [PERSON] і [PERSON] встановлено такий порядок участі батька у вихованні малолітніх синів - кожної неділі з 10 год. до 19 год., у дні народження дітей з 12 год. до 16 год. (т.2, а.с.5-7). Суд, погоджуючись із визначеним органом опіки та піклування порядком участі позивача у вихованні дітей, вважає за доцільне надати позивачу можливість більш тривалого спілкування з дітьми для спільного відпочинку та оздоровлення дітей на території України протягом шкільних канікул, а саме: три доби у зимовий період та дванадцять діб у літній період. При цьому суд враховує, що рішенням органу опіки та піклування Ямницької сільської ради від 28.05.2021 р. надано дозвіл бабусі [PERSON] - матері позивача бачитись зі своїми внуками кожної першої та третьої суботи місяця з 11 год. до 16 год. за місцем її проживання за адресою: [ADDRESS] , де проживає позивач. Вказаної обставини сторони не заперечували. Суд зазначає, що старший син сторін [PERSON] , якому виповнилося дев'ять років шість місяців, не зміг у судовому засіданні висловити своєї думки щодо участі батька у його вихованні. З урахуванням викладеного, беручи до уваги ставлення кожного з батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, вік дітей, яким виповнилось відповідно дев'ять років шість місяців та п'ять років вісім місяців, особисту прихильність дітей до матері, відсутність протягом більше двох років особистих стосунків і прямих контактів батька із синами; з огляду на відсутність обставин, які б давали підстави вважати, що спілкування батька із синами завдасть шкоди дітям, на те, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню і розвиткові малолітніх дітей сторінта сприятиме забезпеченню їх найкращих інтересів, - суд приходить до висновку про часткове задоволення заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ст. 9, 18 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 141, 153, 157, 158, 159 СК України, ст. 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: dismissed