Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.06.2018 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 16 жовтня 1993 року у Відділі ЗАГС Франківського району м.Львова, актовий запис №611. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 16 жовтня 1993 року зареєстровано шлюб з відповідачем. У шлюбі у сторін народилось двоє дітей: [PERSON], 1994 р.н. та [PERSON], 1999 р.н., які на даний час є повнолітніми. Подружнє життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Протягом останніх 15 років відповідач регулярно зловживає алкогольними напоями, принижує її честь і гідність. Шлюбні відносини між сторонами носять формальний характер і хоча вони проживають разом, тривалий час не підтримують подружні відносини та не ведуть спільне господарство. Позивач переконана, що примирення між ними неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Ухвалою від 05.07.2018 року у справі відкрито провадження. Позивач у судове засідання не з'явилась, 24.07.2018 р. подала до суду заву, в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причин своєї неявки не повідомив та не подав до суду відзив на позовну заяву. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 жовтня 1993 року у Відділі ЗАГС Франківського району м.Львова, актовий запис №611. У шлюбі у сторін неповнолітніх дітей немає. Подружні відносини між сторонами не склались, шлюб носить виключно формальний характер внаслідок відсутності взаєморозуміння та розходження поглядів на сімейні відносини. Позивач наполягає на розірванні шлюбу та вважає, що його збереження суперечить її інтересам. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно із ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ч.3 ст.109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе і такі обставини суперечать інтересам позивача, а відтак, шлюб слід розірвати. Окрім цього, вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд приходить до висновку, що на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved