Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 16 червня 2016 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], у якій просила ухвалити рішення про встановлення юридичного факту її постійного проживання з січня 2007 року у житловому будинку з надвірними будівлями № 44 по Карачівському Шосе в м. Харкові разом з матірю, [PERSON], на день її смерті 16.05.2010 року та визнання за нею права власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку № 44 з надвірними будівлями по Карачівському Шосе в м. Харкові після смерті матері, померлої 16.05.2010 року. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що вона, уроджена «Канцедал», 17.04.1979 року, яка зареєстрована і постійно проживає у кімнаті № 78 по вул. Жовтневої Революції, 28/41 в м. Харкові, з січня 2010 року до 25.09.2013 року жила без реєстрації у житловому будинку № 44 з надвірними будівлями по Карачівському Шосе в м. Харкові. Право власності на цей житловий будинок з надвірними будівлями зареєстровано на імя співвласника [PERSON] (1/2 частина) на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1980 року, та на імя дідуся позивача, [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності. Дідусь помер 20.10.1972 року, заповіту, як відомо позивачеві, не залишив. З його смертю відкрилася спадщина - 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями № 44 по Карачівському Шосе в м. Харкові. Єдиним спадкоємцем померлого за законом першої черги явилася його дочка, [PERSON], [INFO], мати позивача. Вона спадщину після смерті свого батька прийняла фактично: на день її відкриття постійно проживала і була зареєстрована разом зі спадкодавцем за одною адресою у спадковому будинку, але за життя свої спадкові права не оформляла і свідоцтво про право на спадщину не отримувала. 16.05.2010 року [PERSON] померла, заповіту після її смерті немає. Зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина - 1/2 частина спірного житлового будинку. Єдиним спадкоємцем померлої за законом першої черги, яка прийняла спадщину, явилася її дочка, [PERSON], позивач по справі, яка 12.06.1999 року одружилася з [PERSON] і змінила дівоче прізвище «Канцедал» на прізвище чоловіка. На день відкриття спадщини позивач постійно, але без реєстрації, проживала разом зі спадкодавцем у спірному будинку, лікувала мати, доглядала за нею, надавала їй допомогу, якої спадкодавець кожен день потребувала внаслідок хронічних захворювань. Позивач від прийняття спадщини ніколи не відмовлялася, а нещодавно вирішила оформити свої спадкові права на 1/2 частину будинку, що лишилася після смерті матері. З цього приводу позивач з відповідною заявою звернулася до державного нотаріуса ХДНК № 5, але отримала відмову у здійсненні нотаріальної дії з приводу необхідності звернутися до суду для встановлення юридичного факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. [PERSON] за життя страждала тяжким хронічним серцевим захворюванням, яке загострилося у 2007 році, та від якого вона у віці 70 років померла. За три роки до смерті [PERSON] припинила себе обслуговувати і пересувалася лише зі сторонньою допомогою. Останні роки життя вона потребувала постійного стороннього догляду, з приводу чого позивач змушена була кожного дня піклуватися про мати і забезпечувати її усім необхідним. З січня 2007 року і більш трьох років поспіль позивач зі своєю дитиною жила разом зі спадкодавцем і до самого кінця була поряд з нею. Саме вона забезпечувала мати належним доглядом і ліками, підтримувала її життя, господарювала, купувала продукти харчування, готувала їжу, прибирала, прала і прасувала білизну. Наприкінці життя мати повністю осліпла, спочатку вона не бачила одним оком, а після того, як впала, останні півроку зовсім втратила зір. Позивач збиралася зареєструватися у будинку матері, однак через втрату правовстановлюючого документу на будинок це було неможливо. Коли мати померла, позивач замовила, організувала і провела її похорон. Встановлення юридичного факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне позивачеві для оформлення спадкових прав. Надалі до суду відповідно до положень ст.ст. 27, 31, 33 Цивільно-процесуального кодексу України надійшла уточнена позовна заява [PERSON] аналогічного змісту до Територіальної громади в особі Харківської міської ради. Представник позивача [PERSON], діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 19.02.2016 року, [PERSON] з договору № 136-1 про надання правової допомоги від 19.02.2016 року та заяви позивача від 16.06.2016 року про розгляд справи у її відсутність, в судовому засіданні позов [PERSON] підтримала, просила його задовольнити з підстав, які зазначені вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Представник відповідача - Територіальної громади в особі Харківської міської ради, до судового засідання не зявився, про місце і час розгляду справи неодноразово сповіщався належним чином, про свідчать зворотні поштові повідомлення. Відомості про причини неявки представника відповідача до суду не надходили, тому за клопотанням представника позивача суд вважає можливим ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст. 224 Цивільно-процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи і надані додаткові докази заявлених вимог, приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. При вирішенні справи суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 ЦПК України про обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, на підставі паспорту громадянина України МН 101367 на імя позивача суд встановив, що [PERSON] народилася в м. Харкові 17.04.1979 року, з 25.09.2013 року зареєстрована у кімнаті № 78 будинку № 28/41 по вул. Жовтневої Революції в м. Харкові. (а.с. 8) Зі свідоцтва про народження позивача, виданого 16.08.1979 року у Палаці немовлят «Жовтневий» м. Харкова на підставі актового запису № 945, вбачається, що її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON].(а.с. 15) 12.06.1999 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON] і змінила дівоче прізвище на «Коваль», що підтверджується свідоцтвом про одруження, отриманим у Московському відділі РАЦС м. Харкова на підставі актового запису № 540 від 12.06.1999 року. (а.с. 16) Надалі цей шлюб було розірвано, що підтверджується відповідним свідоцтвом, виданим Московським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 686 від 24.07.2007 року. З цього свідоцтва також вбачається, що після розлучення позивач залишила собі прізвище «Коваль». (а.с. 17) З довідки КП «ХМБТІ» за № 1100033 від 08.04.2015 року вбачається, що за правом власності житловий будинок з надвірними будівлями № 44, розташований в м. Харкові по Карачівському Шосе, зареєстрований на імя [PERSON] (1/2 частина) на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.1980 року, посвідченого ХДНК № 5 за реєстровим № 1-3303, та на імя [PERSON] (1/2 частина) на підставі свідоцтва про право власності, виданого 08.02.1974 року РЖУ Жовтневого району м. Харкова, б/№. (а.с. 13) Цей одноповерховий житловий будинок літ. «А-1», як встановлено з технічного паспорту, виготовленого спеціалістом КП «ХМБТІ» 04.03.2015 року, складається з двох квартир, в квартиру № 1 входить одна житлова кімната, площею 14,4 кв.м., кухня, площею 8,0 кв.м., коридор, площею 4,3, і тамбур, площею 2,5 кв.м., в квартиру № 2 - одна житлова кімната, площею 18,4 кв.м., кухня, площею 8,0 кв.м., і веранда, площею 8,4 кв.м. Загальна площа будинку становить 53,1 кв.м., житлова 32,8 кв.м., допоміжна 20,3 кв.м., площа літніх приміщень 11,9 кв.м. (а.с. 12-14) [PERSON] помер 20.10.1972 року, що підтверджується повторним свідоцтвом серії 1-ВЛ № 508135 про смерть, виданим 16.07.2015 року Відділом державної РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 8215 від 20.10.1972 року. (а.с. 18) З його смертю відкрилася спадщина - 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями № 44 по Карачівському Шосе в м. Харкові. Як вбачається з письмової інформації ХДНК № 5 за вих. № 2623/01-16 від 13.10.2016 року ( а.с. 88) та Інформаційної довідки № 45390833 від 11.10.2016 року зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) ( а.с. 94-95), [PERSON] залишив заповіт за реєстровим № 3000 від 11.08.1967 року, посвідчений ХДНК № 5, який зберігається у Харківському обласному державному нотаріальному архіві. Копія заповіту знаходиться на а.с. 93, і з його тексту вбачається, що спадкодавець [PERSON] належний йому житловий будинок з надвірними будівлями по Карачівському Шосе, 44 в м. Харкові заповідав в рівних частках своїм дочці, на час складання заповіту [PERSON], та онуку, [PERSON], тобто по 1/2 частині кожному. Вищезазначена інформація також підтверджується відповіддю № 2842/01-21 від 12.20.2016 року Харківського обласного державного нотаріального архіву стосовно того, що згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 45383519 від 11.10.2016 року виявлено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Пятої ХДНК [PERSON] 11.08.1967 року за реєстровим № 3000 від імені [PERSON]. Як зазначено у частинах 1 та 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року), спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Одним зі спадкоємців [PERSON] за заповітом відповідно до вимог ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції 1963 року) явилася дочка померлого, [PERSON] (після шлюбу «Дадикіна») [PERSON], [INFO]. Факт того, що [PERSON] (після шлюбу «Дадикіна») В.Ф. є дочкою [PERSON], підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження № 00015488736 від 16.06.2015 року. (а.с. 19) Статтею 534 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній чи декільком особам, як тим, хто входить, так і тим, хто не входить до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. [PERSON] спадщину після смерті свого батька прийняла фактично відповідно до ст.ст. 548-549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року): на день відкриття спадщини вона постійно проживала і була зареєстрована разом зі спадкодавцем за одною адресою: м. Харків, Карачівське Шосе, 44, про що свідчать данні будинкової книги. (а.с. 25-34) За життя [PERSON] спадкові права після смерті свого батька не оформляла і свідоцтво про право на спадщину не отримувала, що підтверджено вищезазначеними письмовою відповіддю ХДНК № 5 від 13.10.2016 року та Інформаційною довідкою від 11.10.2016 року зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину. Як зазначено в п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив до управління або володіння спадковим майном. 16.05.2010 року [PERSON] померла, що вбачається зі свідоцтва про смерть з Відділу РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 6826 від 18.05.2010 року. Заповіту після її смерті не лишилося. (а.с. 20) З її смертю відкрилася спадщина - 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями № 44 по Карачівському Шосе в м. Харкові. Як передбачено ст. 1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. У статті 1223 ЦК України зазначено, що у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охвату заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Кодексу. Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44688499 від 05.08.2016 року доводиться, що після смерті [PERSON] 16.05.2010 року заповіту немає. (а.с. 67) Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом першої черги, яка прийняла спадщину, явилася дочка померлої, [PERSON] (уроджена «Канцедал» В.И. Як зазначив суду представник позивача, єдиним спадкоємцем своєї матері за законом першої черги відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України явилася дочка померлої [PERSON], яка прийняла спадщину, оскільки на день її відкриття постійно, але без реєстрації, проживала разом зі своєю матірю у належній їй за правом власності частині будинку по Карачівському Шосе, 44 в м. Харкові, лікувала її, надавала матері необхідну допомогу, якої вона кожного дня потребувала в силу своїх хронічних захворювань, доглядала матір, від прийняття спадщини ніколи не відмовлялася. При вирішенні справи суд виходить з положень в. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від спадщини. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Як свідчать матеріали справи, на заяву [PERSON] від 23.02.2016 року про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері, яка була зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції за № 272/01-16, державний нотаріус ХДНК № 5 своєю постановою відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з приводу відсутності документального підтвердження факту прийняття спадщини і запропонував для встановлення юридичного факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини звернутися до суду. Це вбачається з письмового повідомлення ХДНК № 5 за вих. № 2198/01-16 від 02.08.2016 року. (а.с. 65) Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачена можливість встановлення у судовому порядку крім тих, що зазначені у ч. 1 статті, і інших фактів, від яких залежать виникнення, зміна та припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначений інший порядок їх встановлення. Вищезазначеними письмовою відповіддю ХДНК № 5 від 02.08.2016 року та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 05.08.2016 року доводиться, що після смерті [PERSON] 16.05.2010 року 19.04.2013 року у ХДНК № 5 була заведена спадкова справа № 272/2013. За даними перевірки архівних матеріалів, що знаходяться на зберіганні у справах ХДНК № 5, згідно алфавітних книг обліку спадкових справ і книг обліку та реєстрації спадкових справ Пятої державної нотаріальної контори, після померлої 16.05.2010 року [PERSON], яка за життя мешкала в м. Харкові, Карачівське Шосе, 44, у спадковій справі знаходиться, у тому числі, заява від 23.02.2016 року за № 272/01-16 від доньки спадкодавця [PERSON] з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно (частину будинку № 44 по Карачівському Шосе в м. Харкові), що спадкодавець фактично прийняла після батька, [PERSON], але не оформила право власності на це майно. З пояснень представника позивача вбачається, що [PERSON] страждала тяжким хронічним серцевим захворюванням, яке загострилося у 2007 році і від якого вона померла у віці 70 років. За три роки до смерті [PERSON] вже не могла самостійно себе обслуговувати, пересувалася лише зі сторонньою допомогою, якої щодня потребувала. Останні роки життя вона потребувала постійного стороннього догляду, з приводу чого її донька [PERSON] змушена була про неї піклуватися і забезпечувати мати усім необхідним. Зі своєю дитиною позивач переїхала жити у будинок № 44 по Карачівському Шосе в м. Харкові і до самого кінця була поряд зі своєю матірю. З січня 2007 року і більш 3-х років поспіль вона проживала з нею в одному будинку, забезпечувала її належним доглядом і ліками, підтримувала її життя, господарювала, купувала продукти харчування, готувала їжу, прибирала, прала, прасувала білизну. Наприкінці життя [PERSON] повністю осліпла, спочатку вона не бачила одним оком, а потім впала, і останні півроку у неї зовсім зник зір. На доказ сумісного проживання позивача з матірю протягом останніх трьох років життя спадкодавця, у тому числі і на час її смерті, в матеріалах справи знаходиться Висновок за підписом начальника МВМ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, складений на підставі опиту жителів приватного сектору Жовтневого району м. Харкова, де зазначено, що [PERSON], [INFO], мешкала за адресою м. Харків, Карачівське Шосе, 44. З січня 2007 року та по день своєї смерті 16.05.2010 року рік за цією ж адресою мешкала і вела разом з нею господарство [PERSON], яка здійснювала догляд за своєю хворою матірю і поховала її. Даний факт підтверджується письмовими поясненнями [PERSON], яка мешкає в м. Харкові, пров. Ясні Зорі, 2, та [PERSON], яка мешкає в м. Харкові, пров. Ясні Зорі, 17. (а.с. 22-24) На доказ позовних вимог до матеріалів заяви надана довідка № 959 від 17.05.2010 року про причину смерті [PERSON] (а.с. 35) На а.с. 35 знаходиться товарний чек на суму 3500 гривень від 17.05.2010 року на імя [PERSON] по сплаті ритуальних послуг на організацію та проведення поховання [PERSON], з якого вбачається, що замовником цих послуг була дочка померлої. Також у якості доказу факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини надана довідка № 9 від 19.02.2016 року КЗ «ХЗОШ» № 79 про навчання дитини позивача, [PERSON], [INFO], з якої вбачається, що він навчався в 1-му класі Харківської загальноосвітньої школи 1-11 ступенів ХМР Харківської області та вибув з другого класу до ХЗСШ № 59 за наказом по школі № 21-у від 03.09.2007 року, яка знаходиться поруч зі спірним будинком. (а.с. 40) До того ж, за клопотанням представника позивача суд допитав свідків [PERSON] та [PERSON] сусідів спадкодавця, які підтвердили обставини, зазначені в позові стосовно постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] з січня 2010 року по 16.05.2013 року, тобто на час відкриття спадщини. Зазначені свідки довели, що позивач дійсно на початку 2007 року переїхала до будинку своєї матері по Карачівському Шосе, 44, де стала мешкати разом з нею і маленьким сином, господарювала, стежила за чистотою, прала і прасувала білизну, купувала продукти харчування, готувала матері їжу, забезпечувала її медичним спостереженням і ліками. Так, свідки [PERSON] та [PERSON] протягом тривалого часу були знайомі з [PERSON], досі мешкають поруч зі спірним будинком, неодноразово відвідували [PERSON] за місцем її проживання і бачили, що останні три роки разом з нею постійно проживала дочка [PERSON], яка допомагала хворій матері і виконувала усі обовязки господарки. Мати за станом здоровя сама себе не обслуговувала, мала серцеве захворювання, втратила зір і усі ці роки потребувала щоденної сторонньої допомоги. Свідки також розповіли, що позивач обробляла город, саджала квіти, купувала матері необхідні ліки, допомагала їй пересуватися. Позивач зі своєю дитиною займали окрему кімнату, в якій мали власні спальні місця. У п. 23 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику по справах про спадкування» зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 3.1 Розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Пунктом 3.3 Розяснень передбачено, що за відсутністю інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права спадкування, неприйняття спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд виходить також з положень п. 5.1 Розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, де зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, вважається таким, що прийняв спадщину. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, будинкова книга та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Враховуючи викладене, суд вважає уточнені позовні вимоги [PERSON] такими, що були доведені і знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved