Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.04.2018 року звернувся в суд із позовною заявою до відповідача [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області, в якій просить визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладений 21.12.2015 року між ним та Сколівським районним виробничо-експлуатаційним підприємством по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО». Також просить визнати за ним право власності на нежитлову будівлю адміністративний будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1) загальною площею 140, 0 кв. м., із верандою (позначена у технічному паспорті літерою «а»), розташований по вул. Січових Стрільців, 244 у с. Дубина Сколівського району Львівської області на території [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області, за вказаним вище договором купівлі-продажу. Судові витрати у справі позивачі просять покласти на відповідача. Ухвалою судді від 18.04.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого судового засідання від 08.05.2018 року закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. Розгляд справи відбувся 18.05.2018 року. Позов обґрунтовано тим, що 21.12.2015 року між позивачем та Сколівським районним виробничо-експлуатаційним підприємством по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення адміністративного будинку, розташованого у с. Дубина Сколівського району Львівської області, по вул. Січових Стрільців, 120, - на території [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області. Договір фактично укладений, однак не посвідчувався нотаріально, так як продавець, як сторона договору, ухилився від його посвідчення, а на даний час втрачена така можливість в силу ліквідації іншої сторони у договорі Сколівського районного виробничо-експлуатаційного підприємства по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», без правонаступництва. У день укладення договору Сколівське районне виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» передало, а позивач прийняв спірний обєкт нерухомого майна, за що, у свою чергу, оплатив його вартість у розмірі 23 000 грн. кошти у розмірі, визначеному договором. З вказаного часу позивач володіє та користується придбаним спірним обєктом нерухомого майна у межах власних потреб і має намір здійснювати там у подальшому певну діяльність. Позивач зазначає, що таким чином він та Сколівське районне виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», як сторони у договорі купівлі-продажу, досягли усіх істотних умов у ньому, виконали визначені ним обовязки, а, відтак, договір вважається виконаним у повному обсязі. Оскільки вказаний договір купівлі-продажу укладався без нотаріального посвідчення, а у січні 2016 року проведено державну реєстрацію припинення Сколівського районного виробничо-експлуатаційного підприємства по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», що унеможливило подальше нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, відтак позивач не має змоги отримати у встановленому порядку правовстановлюючий документ на обєкт нерухомого майна на своє імя через відмову компетентного органу у реєстрації договору, а також не може отримати земельну ділянку для обслуговування спірного обєкта нерухомого майна. З огляду на вказане, позивач був змушений звертатися до суду із даним позовом про визнання договору купівлі-продажу нежитлової будівлі дійсним, а також визнання за ним права власності на обєкт нерухомого майна на підставі згаданого договору купівлі-продажу. Позивач у судове засідання не зявився, хоча був завчасно належно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому особисто поштового відправлення від 15.05.2018 року (а. с. 38), про причини своєї неявки суд не повідомив. Разом з тим, його належно уповноважений представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 2-3), під час вступного слова надав пояснення, аналогічні наведеним у позові. Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча такий представник юрист виконавчого комітету [PERSON] був завчасно належно повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення йому особисто судової повістки від 08.05.2018 року (а. с. 36), про причини своєї неявки суд не повідомив. Разом з тим, такий представник брав участь у підготовчому провадженні, у ході котрого проти позову не заперечував, підтвердивши викладені у позовній заяві обставини, у подальшому просив проводити розгляд справи по суті без його участі, а про ухвалене рішення просив повідомити у встановленому порядку. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши учасників справи, які звились у судове засідання, заслухавши показання свідка, оцінивши зібрані письмові докази по справі, дійшов наступних висновків. Як встановлено судом, Сколівському районному виробничо-експлуатаційному підприємству по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» відповідно записів інвентарної книги обліку основних засобів належало нежитлове приміщення адміністративний будинок площею 140,0 кв. м., розташований у с. Дубина на території [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області по вул. Січових Стрільців, 120. Відтак, Сколівське районне виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» володіло вказаним вище обєктом нерухомого майна у вигляді нежитлової будівлі адміністративного будинку площею 140,0 кв. м. на відповідній правовій підставі. Встанволено, що 21.12.2015 року позивач та Сколівське районне виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» в особі директора [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (а. с. 6-7), за змістом якого Сколівське районне виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» продало, а позивач купив за 23 000 грн. нежитлове приміщення адміністративний будинок, розташований у с. Дубина на території [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області по вул. Січових Стрільців, 120. Разом з тим, згаданий вище договір купівлі-продажу нежитлового приміщення нотаріально не посвідчувався в силу ухилення Сколівського районного виробничо-експлуатаційного підприємства по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» в особі директора [PERSON] від такого посвідчення. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Одними із підстав виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Поняття та види правочинів регламентовані ст. 202 ЦК України, за якою правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). У свою чергу, поняття та види договору регламентовані ст. 626 ЦК України, за змістом якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, де, з-поміж іншого, йдеться про те, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Статтями 208 та 209 вказаного Кодексу визначено коло правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі і які підлягають нотаріальному посвідченню. За змістом ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відтак, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладений 21.12.2015 року між позивачем та Сколівським районним виробничо-експлуатаційним підприємством по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», повинен був укладатись у письмовій формі і підлягав нотаріальному посвідченню, оскільки законом чітко віднесено такий вид правочину до правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі і які підлягають нотаріальному посвідченню. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Як розяснюється у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальномупосвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст. ст. 218 та 220 ЦК України. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, у тому числі заявлені у зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню. Аналізуючи матеріали справи, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом обмежень для укладення договору купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення. Так, нежитлова будівля, про яку йдеться у договорі, перебувала у власності продавця на відповідній правовій підставі (п. 2 договору), така будівля не перебувала і не перебуває під забороною (арештом) в іпотеці, чи податковій заставі (п. 4 договору). Спірне нежитлове примішення не входить до числа речей, вилучених з цивільного обороту, або ж заборонених до обігу і таке інше. Судом також встановлено, що між сторонами договору купівлі-продажу досягнуто згоди по усіх істотних умовах. Так, після його підписання позивач, який виступав у ньому покупцем, передав Сколівському районному виробничо-експлуатаційному підприємству по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», яке виступало продавцем, кошти у розмірі, визначеному договором 23 000 грн. (п. 3 договору). Сколівське районне виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», у свою чергу, передало предмет договору нежитлове приміщення позивачу у натурі. Позивач прийняв такий обєкт нерухомого майна, володіє та користується ним у межах своїх потреб, має намір здійснювати там господарську та підприємницьку діяльність. Таким чином, договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, укладений 21.12.2015 року між позивачем та Сколівським районним виробничо-експлуатаційним підприємством по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», відповідає вимогам ст. ст. 203, 207-209, 655-657 ЦК України. Судом встановлено, що Сколівське районне виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», як сторона договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, в особі його директора [PERSON], ухилився від нотаріального посвідчення договору у силу обєктивних причин, про що безпосередньо вказав [PERSON], будучи допитаний судом в якості свідка. Зазначений свідок у суді підтвердив також факт укладення та підписання ним як директором Сколівського районного виробничо-експлуатаційного підприємства по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» 21.12.2015 року договору купівлі-продажу приміщення адміністративного будинку з позивачем, а також виконання умов такого договору його сторонами. Щодо можливості нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу нежитлового приміщення на даний час, то судом встановлено, що вчинення такої дії уже не представляється можливим, так як одна із сторін у ньому продавець Сколівське районне виробничо-експлуатаційне підприємство по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО» припинило свою діяльність, про що 25.01.2016 року вчинено державну реєстрацію і що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОПтГФ № 23252069 від 17.11.2017 року (а. с. 9-11). Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (договорів). Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 392 ЦК України особа може предявити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Як розяснюється у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності. Відповідні положення щодо захисту права приватної власності поширюються також і на особу, яка хоча не є власником, але володіє майном з підстав, передбачених законом чи договором. Враховуючи ту обставину, що незаконність набуття позивачем права власності на адміністративний будинок у с. Дубина на території [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області по вул. Січових Стрільців, 120 не встановлена судом і такий факт не оспорюється, суд вважає, що таке право набуте позивачем правомірно на підставі договору купівлі-продажу. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області 19.03.2018 року за вих. № 623 (а. с. 22), нежитлове приміщення адміністративний будинок колишнього Сколівського районного виробничо-експлуатаційного підприємства по енергетиці і електрифікації сільського господарства «РАЙСІЛЬЕНЕРГО», згідно нової нумерації, знаходиться за адресою: Львівська область, Сколівський район, с. Дубина, вул. Січових Стрільців, 244. Як вбачається з копії технічного паспорта на виробничий громадський будинок нежитлову будівлю № 244 по вул. Січових Стрільців у с. Дубина Сколівського району Львівської області, виготовленого на замовлення позивача ФОП [PERSON] 28.03.2018 року (а. с. 12-14), такий являє собою обєкт адміністративний будинок (позначений літерою А-1), 1940 року побудови, загальною площею 140,0 кв. м.. Такий обєкт нерухомого майна не вважається самочинним будівництвом. Судом встановлено, що питання щодо визнання спірного обєкта нерухомого майна безхозним у встановленому порядку не вирішувалося і таке вирішуватись не буде, що безпосередньо підтверджено також належно уповноваженим представником [PERSON] селищної ради Сколівського району Львівської області у ході підготовчого провадження у даній справі. Крім того, з набранням 01.01.2013 року чинності Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України», скасована державна реєстрація правочинів, у тому числі і договорів купівлі-продажу нерухомого майна, у звязку з чим дійсність таких договорів не повязана і не залежить від їх державної реєстрації. Відтак, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи викладене вище, суд вважає, що вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, а також про визнання за ним права власності на спірний обєкт нерухомого майна за таким договором купівлі-продажу є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved