Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON], 17 жовтня 2017 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], померлої 21 січня 2009 року. В позовній заяві позивач [PERSON], посилається на те, що 21 січня 2009 року померла його мати Григораш [PERSON] смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,02 га вартістю 29293,38 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Івашківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №008055, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлої. Згідно заповіту, мати зазначену земельну ділянку заповідала саме йому. У визначений Законом строк, як особа, шо проживала постійно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Залишилась лише його ксерокопія. Все вище назване і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за ним в порядку спадкування за заповітом право власності на: земельну ділянку площею 1,02 га вартістю 29293,38 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Івашківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №008055, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлої 21 січня 2009 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача (Івашківської сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 1,02 га, вартістю 29293,38 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території Івашківської сільської ради за межами села на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №008055 (Інформація Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеської області №1163/109-17 від 02 листопада 2017 року) (а.с.17). 29 січня 2009 року [PERSON] померла (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №165133, видане 29 січня 2009 року Івашківською сільською радою Кодимського району Одеської області, актовий запис №02) (а.с.3). Як убачається з дослідженого судом Заповіту, складеного 12 січня 2009 року в с. Івашків Кодимського району Одеської області і зареєстрованого в реєстрі за №01 Івашківської сільської ради, [PERSON], на випадок своєї смерті заповідала земельну ділянку площею 1,02 га на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ОД №008055, [PERSON] (а.с. 4). Частиною першою статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як убачається з дослідженої в судовому засіданні довідки Івашківської сільської ради №955 від 13 жовтня 2017 року, [PERSON] проживав однією сімєю разом зі своєю матірю [PERSON] до дня тої смерті 29 січня 2009 року (а.с.6). В цьому випадку, частиною 3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Своїм правом спадкоємця за заповітом позивач скористався, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №1324/02-14 від 23 вересня 2017 року) (а.с. 7). Підтвердженням того, що правовстановлюючий документ був утрачений є також, досліджена в судовому засіданні, публікація про це в газеті «Вісті Кодимщини» (№39 від 30 вересня 2017 року) (а.с.9). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, зясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,02 га вартістю 29293,38 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території Івашківської сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №008055, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлої 21 січня 2009 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1235 ч.1, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved