Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якої діє адвокат Яворський А.В. звернулася в суд з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] про визнання останніх такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог вказує на те, що у 1998 році вона отримала ордер на право проживання у двокімнатній квартирі [ADDRESS] . У даній квартирі були зареєстровані п`ять осіб: позивач [PERSON] , син позивача [PERSON] , невістка позивача [PERSON] , а також відповідач [PERSON] (внук позивача) та відповідач [PERSON] (внучка позивача). Починаючи з 2002 року її невістка [PERSON] виїхала за межі України на роботу, після чого у 2007 року шлюб між нею та сином позивача [PERSON] було розірвано і таким чином [PERSON] добровільно знялася з реєстраційного обліку. В подальшому відносини між її сином [PERSON] та відповідачами погіршилися і вони перестали спілкуватися. [INFO] [PERSON] помер та його похованням займалася вона та її дочка [PERSON] . Відтак, станом на сьогодні у спірній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , однак фактично у вказаній квартирі вони не проживають з 2010 року, не користуються нею як житловою площею, витрати по її утриманню не несуть, комунальні платежі не сплачують, будь-якого майна яке належить відповідачам у квартирі немає. Крім цього позивач неодноразово зверталася до відповідачів з проханням добровільно припинити реєстрацію у вказаній квартирі, однак прохання залишилися без відповіді. Також реєстрація відповідачів у квартирі створює позивачу труднощі по утриманню квартири, в тому числі по оформленню субсидій, а тому просить визнати їх такими що втратили право на житло, у зв`язку з необхідністю припинення нарахувань по комунальних послугах на відсутніх членів сім`ї. Позивач [PERSON] та представник позивача Яворський А.В. в судове засідання не з`явилися, однак представник подав суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує з підстав, викладених в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися судом належним чином, відзиву на позов не подали, про поважність причин неможливості прибуття їх в судове засідання суд не повідомили. Тому суд вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів та постановлення заочного рішення, оскільки, щодо заочного вирішення справи не заперечує позивач. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247, ст. 280 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 41, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). «Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v. UKRAINE, № 30856/03, § 42, ЄСПЛ, від 02 грудня 2010 року). Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку, з урахуванням фактичних обставин справи та правил статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Судом встановлено, що 01 грудня 1998 року на підставі рішення виконкому Тернопільської міської ради № 1243 від 25 листопада 1998 року позивачу [PERSON] і членам її сім`ї: сину - [PERSON] , невістці - [PERSON] , внуку - [PERSON] , внучці - [PERSON] видано ордер на зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS] , житловою площею 27,2 кв.м., що підтверджується даними ордера. На момент розгляду справи в квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується довідкою №158 виданою ПП «Загребелля» 11 березня 2020 року. Також позивач посилається на те, що відповідачі жодним чином не брали участі у організації поховання їх батька, на підтвердження чого надано ряд доказів. Так, [INFO] помер син позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) 19 лютого 2020 року. Договором-замовлення на організацію та проведення поховання № 182 від 19 лютого 2020 року та товарним чеком № 14 від 17 лютого 2020 року підтверджено факт замовлення дочкою позивача [PERSON] послуг ритуальної служби щодо поховання брата. Крім того, позивач посилається на те, що відповідачі не сплачують комунальні послуги та не здійснюють утримання спірного житлового приміщення в належному стані. При цьому надає квитанцію про сплату витрат на житлово-комунальні послуги №2 від 29 травня 2020 року, яка підтверджує сплату нею комунальних платежів за надання житлово-комунальних послуг при відсутності пільг за адресою [ADDRESS] , сума до оплати яких за квітень 2020 року становить 9 108,43 грн. Актом складеним 27 травня 2020 року комісією ПП «Загребелля» встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою [ADDRESS] однак у вказаному житловому приміщення не проживають з 2010 року по даний час. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідачів у спірній квартирі суду представлено не було. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в даному випадку має місце порушення прав позивача відповідачами, які підлягають захисту в порядку усунення позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В силу ст. 141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів слід стягнути судовий збір в розмірі 420 грн. 40 коп. з кожного.

Outcome: approved