Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.05.2018 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 102000 дол. США та відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 грн. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 01.12.2011 між ним та подружжям [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він позичив, а подружжя прийняло у борг грошові кошти в сумі 102000 дол.США, двома частинами - по 27000 дол.США та 75000 дол.США. Вказані грошові кошти були позичені подружжю для добудови та ремонту нерухомості, та за домовленістю між сторонами правочину, вказану сума грошових коштів повинна була бути повернута у строк до 01.12.2014. Як вказує позивач, на підтвердження укладеного договору [PERSON] у присутності двох свідків склав дві відповідні письмові розписки. Оскільки позивач у листопаді 2017 року дізнався про смерть [PERSON] , дружиною померлого - відповідачем по справі - [PERSON] позичені кошти йому повернуті не були, а відтак [PERSON] змушений звертатись до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 18.05.2018 було відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого розгляду. Ухвалою судді від 01.06.2018 були вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежитлове приміщення в літ. «В» загальною площею 730,8 (кв.м) [ADDRESS] , що належить на праві приватної власності [PERSON] ( [INFO] , РНОКПП -[NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ). Ухвалою суду від 21.08.2018 було призначено по справі посмертну судово-почеркознавчу експертизу, у зв`язку із чим зупинено провадження по справі. Виконання вищевказаної експертизи за клопотанням особи, яка його заявила було доручено експертам Харківському НДІ судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса. 11.10.2018 та 17.10.2018 на адресу суду від судового експерта, на виконанні у якого перебуває призначене судом експертне дослідження, надійшли клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-технічної експертизи документів №22418. Ухвалою судді від 22.04.2019 було повернуто матеріали справи для продовження проведення призначеної по справі посмертної судово-почеркознавчої експертизи. 28.08.2019 матеріали справи повернуті на адресу суду з експертної установи. Ухвалою судді від 09.09.2020 вирішено поновити провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та відшкодування моральної шкоди, та призначено справу до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою судді від 01 листопада 2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні. В судовому засіданні позивач та його представники вимоги позовної заяви підтримали, просили про їх задоволення, надаючи пояснення посилались на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник відповідачки в судовому засіданні заперечував, щодо заявлених позовних вимог, просив застосувати строки позовної давності до частини вимог. Надаючи пояснення представник також посилався на те, що відповідачу, як дружині не було відомо, про отримання її померлим чоловіком [PERSON] спірних грошових коштів та складання боргових розписок. Вислухавши пояснення позивача та представників сторін, показання допитаних в ході розгляду справи свідків, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 4, ст.ст.15, 16 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Судом встановлено, що 01 грудня 2011 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики у вигляді боргових розписок, відповідно до яких останній взяв у борг грошові кошти в сумі 102 000, 00 доларів США, двома частинами 27 000, 00 та 75 000, 00 доларів США. Відповідно до умов визначених в борговій розписці, сума боргу 75 000, 00 доларів США повинна була бути повернута позивачу до 01 грудня 2014 р., однак до теперішнього часу відповідачем борг повернуто не було,що стосується повернення іншої частини грошових коштів кінцевий термін в борговій розписці не зазначений. Вищевказані розписки були дійсно складені [PERSON] , що підтверджується висновком експертів Харківського науково -дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса № 2664 та судово -технічної експертизи документів № 2851. Як встановлено судом в ході розгляду справи, [PERSON] помер [INFO] . За змістом позовних вимог позивач посилається на те, що запозичені [PERSON] грошові кошти подружжя повинно було використати для завершення будівництва придбаних раніше об`єктів нерухомого майна, тобто інвестування в комерційну нерухомість. [PERSON] та його дружина [PERSON] , витратили позичені гроші, добудували декілька придбаних об`єктів нерухомості, зробили необхідні ремонтні роботи в приміщеннях будинків. Враховуючи особливості інвестування нерухомості та коливання обмінного курсу валют, позивач зі свого боку сприяв подружжю, та на їх особисті прохання погоджувався продовжити строк повернення боргу, тому що на зазначену в розписці дату - 01 грудня 2014р., подружжя не мало можливості повернути позичені гроші. В листопаді 2017р., позивач дізнався про смерть [PERSON] , і тоді з`ясувалось, що він тривалий час страждав на онкологічну хворобу, а головне був обізнаний про те що скоро помре, і навмисно затягував з поверненням боргу, використавши цей час для реєстрації придбаних об`єктів на сторонніх осіб. Ухвалою судді від 19.06.2018 року витребувано від 15 Київської державної нотаріальної контори дані про відкриття спадкової справи, щодо майна померлого [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , що проживав за адресою: [ADDRESS] , померлого [INFO] та інформацію щодо кола спадкоємців померлого. На виконання ухвали Деснянського районного суду м. Києва, приватним нотаріусом КМНО Скульською Т.А., було повідомлено, що останньою було відкрито спадкову справу після смерті [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцем померлого [PERSON] , [INFO] , є його дружина [PERSON] , [INFO] . Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі № 54065510 від 13.11.2018 до складу спадщини померлого [INFO] [PERSON] ввійшов незакінчений будівництвом будинок 69 %, номер в РПВН 26205715, 1, [ADDRESS] (реєстратор ПН [PERSON] ) На підставі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлений договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до умов, визначених в борговій розписці, сума боргу 75 000, 00 доларів США повинна була бути повернута позивачу до 01 грудня 2014 р., однак до теперішнього часу борг повернуто не було. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст. 261 ЦК України встановлено, що перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін (ч.1 ст. 259 ЦК України). Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). При цьому, підставою для застосування позовної давності слугує відповідна заява відповідача. Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Строк повернення грошових коштів за борговою розпискою на 75 000, 00 тис. доларів США встановлений до 01.12.2014 року, позивач в свою чергу звернувся з позовною заявою в травні 2018 року. Вирішуючи спір в даній частині позовних вимог по суті, суд виходив із того, що строком виконання відповідачем зобов`язань за договором позики від 01 грудня 2011 року було визначено 01.12.2014 року, а відтак, саме з 02.12.2014 року почався перебіг строку позовної давності. Суд приходить до висновку, що строк позовної давності відносно вимог позивача за договором позики, укладеного у вигляді боргової розписки від 01.12.2011, відповідно до якої [PERSON] взяв у борг грошові кошти в сумі 75 000, 00 доларів США сплив 02.12.2017, разом з тим позов було подано до суду 11.05.2018 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, про застосування якого просив представник відповідачки, тому суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності, щодо стягнення грошових коштів в сумі 75 000, 00 тис. доларів за борговою розпискою від 01.12.2014 та відмовляє позивачу в задоволенні даної частини позовних вимог. При цьому суд не приймає, як доказ твердження позивача, що відповідач перераховував йому на картковий рахунок, з метою погашення боргу кошти, з тих підстав, що витяг по руху коштів по рахунку позивача не містить зазначення призначення платежу та не містить зазначення за яким саме з договорів, укладених померлим, він за життя здійснював переказ коштів для погашення боргу. А також судом прийнято до уваги ту обставину, що особисто позивачем не скореговано заборгованість померлого [PERSON] з урахуванням виплачених сум та позовні вимоги до дружини померлого пред`явлені у повному обсязі за вказаними у боргових розписках розмірах. Крім того, за змістом позовних вимог,за життя між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого останній позичив у позивача грошові кошти, які за твердженням позивача, були використані в інтересах сім`ї. За життя позичальник грошові кошти за договором позики не повернув. Предметом спору у даній справі є стягнення боргу за договором позики, укладеного у вигляді боргової розписки з подружжям, а саме між позикодавцем [PERSON] та померлим позичальником [PERSON] і його дружиною [PERSON] . При цьому, боргова розписка містить підпис тільки померлого [PERSON] . На підставі викладеного позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] , грошові кошти за договором позики, укладеного у вигляді боргових розписок, при цьому, посилаючись на ст.ст. 526, 611, 626, 636, 1049, 1050 ЦК України. Однак, сторона опонента позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що відповідачка взагалі не була обізнана, що її чоловік мав за життя боргові зобов`язання. В суді для повного та всебічного розгляду справи були допитані свідки. Свідок [PERSON] показала, що покійний [PERSON] орендував офіс у позивача, позивач та чоловік відповідачки дуже тісно спілкувались, дружили родинами, отримали спільний кредит для ведення спільного бізнесу та відкриття ресторану « [INFO] », яким завідували син позивача та померлий. Коли у [PERSON] почались проблеми зі здоров`ям, позивач зустрічався з померлим, допомагав не тільки матеріально, а й морально. Коли помер [PERSON] , позивач був присутній на похоронах, потім їздив на зустріч з батьком [PERSON] , але той сказав, що грошей немає. Загалом між позивачем та померлим були дружні відносини, відповідачку свідок знає, остання була обізнана про бізнес проекти свого чоловіка, давала свою згоду на деякі угоди та кредити. В ресторані « [INFO] » писались розписки померлим, яких загалом було дві, на суму десь біля 100 000 дол. США. За життя [PERSON] грошові кошти позивачу не повернув, оскільки в останнього останнім часом були проблеми з фінансами і він мав намір продати свій об`єкт в Вишгороді для розплати з боргами. Свідок [PERSON] показав, що з [PERSON] був знайомий десь 2000-2001 році, свідок на той час працював в ресторані «[INFO]». Десь у 2011, 2012 році зустрів в ресторані подружжя [PERSON] та [PERSON] , ще була якась жінка, загалом лежали папери всі сиділи за столом, всі щось обговорювали. Надалі у [PERSON] погіршився стан здоров`я та він помер, приїздив батько [PERSON] , після похорон сказав, що всі питання, щодо боргових зобов`язань владнає після 40 (сорока) днів. [PERSON] свідок знає також тривалий час, десь з 1999- 2000 року. В позивача з померлим були гарні відносини, разом відпочивали, у сина позивача тапомерлого був спільний бізнес. Про що саме йшла розмова при зустрічі родин позивача та померлого [PERSON] та чи укладались ними якісь угоди, свідку не відомо, оскільки він пепребував в іншому приміщенні і на прохання учасників зустрічі спостерігав, щоб їм не заважали сторонні особи. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідачка була обізнана про укладення її померлим чоловіком спірних договорів позики у вигляді боргових розписок та про наявність даних боргових зобов`язань. Відповідно до положень ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року №639/7335/15-ц вказано, що тлумачення ч. 4 ст. 202, ч. 2 ст. 626, ст.1046 ЦК дозволяє стверджувати, що договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення договору позики всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Тлумачення ч. 4 ст. 65 СК свідчить, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). В постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року у справі №372/1558/16-ц вказано про правильність висновків суду апеляційної інстанції, що наявна в матеріалах справи розписка не дає підстав для висновку, що договір позики укладено в інтересах сім`ї, а одержані в борг грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, оскільки доказів надання дружиною згоди на укладення договору позики, як і доказів про те, що вона знала про існування такого договору та про придбання майна за одержані в борг за розпискою грошові кошти, не надано. Судом встановлено, що відповідачка була присутня при отриманні її померлим чоловіком [PERSON] від позивача в позику коштів, однак згоди на отримання її чоловіком позики не підписувала, а в наданих розписках, не вказано цільового призначення коштів, тобто на які цілі була отримана позика не зафіксовано. Досліджуючи питання про те чи були позичені кошти витрачені в інтересах сім`ї, суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б достовірно підтверджували такі обставини. Пояснення позивача та його представників про те, що 01.12.2011 між позивачем та подружжям [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого він позичив, а подружжя прийняло у борг грошові кошти для добудови та ремонту нерухомості, не є дійсним підтвердженням таких обставин, адже слова позивача не є доказом того, що кошти дійсно після їх отримання померлий [PERSON] використав на потреби родини, а не на власні інтереси. Крім того, як вбачається з письмових матеріалів справи, нежитлове приміщення по [ADDRESS] було зареєстровано на праві власності за відповідачкою 07.12.2017 року за договором купівлі продажу з попереднім власником, доказів того, що вказана нерухомість належала подружжю [PERSON] та [PERSON] на час укладення договору позики та запозичення померлим коштів для добудови та ремонту нерухомості, суду надано не було. Не підтверджують таких обставин і покази допитаних в судовому засіданні свідків, тож суддом за час розгляду справи не було встановивлено, що кошти позичені померлим [PERSON] за договорами позики, викладеними у вигляді розписок, використані саме в інтересах сім`ї, адже обставини такого використання мають підтверджуватись достатніми доказами з яких може бути здійснений ґрунтовний висновок про витрачання коштів на конкретні цілі (отримання послуг, замовлення робіт, купівлі-продаж тощо), з встановленням конкретних сум, що витрачені на такі цілі. Сам по собі зміст договорів позики не вказують у чому полягали інтереси сім`ї позичальника при укладенні ним таких договорів. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. За наведених обставин, суд приходить до висновку, що у даному спорі не підтверджено належними та достатніми доказами укладення померлим [PERSON] договорів позики в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах, як і не підтверджено дійсне використання одержаних за договорами коштів в інтересах сім`ї, а не у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах одного з подружжя. Враховуючи вище викладене суд дійшов висновку про недоведеність виникнення у відповідачки обов`язку стосовно повернення коштів у розмірі 27000 дол. США позичених її померлим чоловіком за договором позики від 01.12.2011, а тому суд відмовляє позивачу [PERSON] у задоволенні даної частини позовних вимог до відповідачки [PERSON] .. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed