Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.12.2016 року звернулась з названим позовом до суду, в якому вказала, що вона є власником 1/2 частки житлового будинку, що розташований по [ADDRESS]. Власником іншої 1/2 частки вказаного житлового будинку є відповідач [PERSON] . Окрім того позивач та відповідач є власниками земельної ділянки, що розташована по [ADDRESS]. Позивач зазначає, що відповідач позбавляє її можливості володіти та розпоряджатися належною їй часткою житлового будинку та земельної ділянки, тому просить суд поділити в натурі житловий будинок що розтавшований за адресою [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1500 га, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд задовольнити позов, вказавши, що бажають поділити спірний житловий будинок та земельну ділянку згідно варіанту розподілу № 3 висновку експерта № 12-5/5 29.08.2017 року та висновком експерта № 19/13-3/1-СЕ/18 від 11.01.2019 року. Представник відповідача в судовому засіданні щодо позовних вимог не заперечував та вказав, що поділ спірного житлового будинку та земельної ділянки згідно варіанту розподілу № 3 висновку експерта № 12-5/5 29.08.2017 року та висновком експерта № 19/13-3/1-СЕ/18 від 11.01.2019 року, покладає на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача, позивача, представника відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю враховуючи наступне. По справі встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 26.12.2012 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.22-23). Окрім того, згідно договору дарування житлового будинку від 26.12.2012 року, [PERSON] та [PERSON] є власниками в рівних частках земельної ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.24-25). Позивач в позовних вимогах зазначала, що відповідач позбавляє її можливості володіти та розпоряджатися належною їй часткою житлового будинку та земельної ділянки, тому просила суд поділити в натурі спірний житловий будинок та земельну ділянку. Ухвалою Володарського районного суду Київської області від 11.01.2017 року було призначено судові будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи. Та на виконання ухвали Володарського районного суду Київської області від 11.01.2017 року 11.09.2017 року до суду надійшов висновок експерта (а.с.91-116) з можливими варіантами поділу спірного житлового будинку. Окрім того ухвалою Володарського районного суду Київської області від 17.10.2017 року було задоволено клопотання представника позивача та позивача про призначення додаткових судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз. 24.01.2019 року до суду надійшов висновок експерта (а.с.163-191). Сторони у справі ознайомились з вказаними висновками експерта та дійшли згоди розподілу спірного житлового будинку та спірної земельної ділянки згідно варіанту поділу № 3 згідно висновку експерта № 12-5/5 29.08.2017 року та висновком експерта № 19/13-3/1-СЕ/18 від 11.01.2019 року. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 183 ЦК України, подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно вимог ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно вимог ст. 357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Поліпшення спільного майна, які можна відокремити, є власністю того з співвласників, який їх зробив, якщо інше не встановлено домовленістю співвласників. Відповідно до ст. 358 ЦК України вказано, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Тож враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання, що вимоги позову підлягають до задоволення, з врахуванням думок сторін, щодо поділу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, що знаходяться за адресою [ADDRESS], можливо згідно варіанту № 3 висновків експерта № 12-5/5 29.08.2017 року та висновком експерта № 19/13-3/1-СЕ/18 від 11.01.2019 року, з найбільш сприятливим поділом для сторін, про що вони зазначили в судовому засіданні.

Outcome: approved