Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-13 00:00:00

позивач [PERSON] 19.01.2021 р. звернувся в суд із позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТзОВ «Вердикт Капітал»), у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №5440, вчинений 3 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною про стягнення із нього на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №500961484 від 07.10.2014 р. за період з 16.01.2019 р. по 02.11.2020 р. в сумі 156 221,60 грн. та виконавчого збору в сумі 1 000 грн., а всього 157 221, грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що листом від 18.12.2020 р. від приватного виконавця Пиць А.А. на його адресу надійшла постанова про відкриття виконавчого провадження №63954105 про стягнення з нього на користь відповідача вищевказаної суми заборгованості за кредитним договором. У приватного виконавця було з`ясовано, що дане виконавче провадження було відкрите на підставі виконавчого напису від 03.12.2020 р. приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. Вважає, що у приватного нотаріуса не було підстав видавати такий виконавчий напис, з огляду на таке. Він заперечує наявність заборгованості перед ТзОВ «Вердикт Капітал» станом на 03.12.2020 р. в сумі 157 221,60 грн., вважає розрахунки незаконними і суперечливими. Окрім цього, вважає, що відповідач ТзОВ «Вердикт Капітал» не набуло права вимоги до нього за кредитним договором №500961484 від 07.10.2014 р., який було укладено між ним та ПАТ «Альфа-Банк». Зокрема вказує, що рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.09.2015 р. задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» та стягнуто з нього в користь позивача заборгованість за даним кредитним договором в сумі 47 120,51 грн. Вважає, що повторне стягнення з нього заборгованості за тим же кредитним договором на підстави виконавчого напису приватного нотаріуса, буде суперечити ч. 1 ст.61 Конституції України. Окрім цього, зазначає, що з виконавчого напису нотаріуса вбачається, що заборгованість нарахована за період з 16.01.2019 р. по 02.11.2020 р., в той же час із вищевказаного рішення Сихівського районного суду м.Львова вбачається, що з вимогою дострокового повернення кредиту по договору ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду 11.08.2015 р., чим змінило строк виконання зобов`язання на 11.08.2015 р. А тому станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису вийшов строк давності щодо стягнення коштів по кредитному договору. Також вказує на те, що він не отримував документів щодо переходу права вимоги за кредитним договором №500961 від 07.10.2014 р. від ПАТ «Альфа-Банк» до інших організацій, що свідчить про порушення порядку уступки права вимоги за кредитним договором. Покликаючись на ст. 88 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зазначає, що всі описані обставини свідчать про те, що нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки на момент вчинення такого, не існувало безспірності заборгованості боржника, вийшли строки позовної давності щодо стягнення коштів за кредитним договором, а також позивачем не підтверджено переходу права вимоги за договором №500961484 від 07.10.2014 р. до ТзОВ «Вердикт Капітал». Ухвалою від 19.01.2021 р. задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні №63954105, відкритому приватним виконавцем виконавчого округу Пиць А.А. на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною за №5440 від 03.12.2020 р. Ухвалою від 19.01.2021 р. прийнято до розгляду позов та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. 12.03.2021 р. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву генерального директора ТзОВ «Вердикт Капітал» Іжаковського О.В., у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, з огляду на те, що ТзОВ «Вердикт Капітал», як стягувач, мало право звернутися до нотаріуса за захистом своїх прав та надали усі необхідні документи. Нотаріусом також були вчинені правомірні дії щодо вчинення виконавчого напису. Також відповідачем було надано клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, оскільки позивачем не додано до матеріалів справи належні підтвердження здійснення витрат на отримання професійної правничої допомоги. Позивач та його представник у судове засідання не з`явились, 14.04.2021 р. від представника позивача Жерухи Р.С. надійшла заява про розгляд справи у відсутності сторони позивача, позов підтримують, просять такий задовольнити. Представник відповідача ТзОВ «Вердикт Капітал» у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. та приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А. в судове засідання не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. 15.03.2021 р. від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03 грудня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі №5440, яким стягнуто із [PERSON] на користь ТзОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №500961484 від 07.10.2014 р. за період з 16.01.2019 р. по 02.11.2020 р. в сумі 156 221,60 грн. та виконавчого збору в сумі 1 000 грн., а всього 157 221, грн. (а.с.9). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок). Згідно із ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно із підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує. Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналізуючи вищевказані норми, суд приходить до такого висновку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності, - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника. Суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Як вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.09.2015 р. задоволено позов ПАТ «Альфа-Банк» та стягнуто з [PERSON] в користь позивача заборгованість за кредитним договором №500961484 в сумі 47 120,51 грн. (а.с. 14-15). Слід зазначити, що розмірі стягнутої заборгованості із [PERSON] за вказаним рішенням суду в розмірі 47 120,51 грн. та розмір заборгованості за виконавчим написом в розмірі 157 221, 60 грн., різниться. У матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких був вчинений виконавчий напис, відтак можливість перевірки дотримання нотаріусом положень вищевказаних нормативних актів відсутня. Вказане також і стосується покликань позивача щодо вчинення виконавчого напису поза межами строку позовної давності, який відповідно до правової позиції ВСУ у справі №6-154цс15 від 30.09.2015 р., повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу за кредитним договором. В той же час, відповідач доводи позивача про те, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України не спростував. За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача, тому оспорений виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У матеріалах справи наявні квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 908 грн. за подання до суду позову, а також квитанція про сплату позивачем судового збору у розмірі 454 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову. Оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача слід стягнути суму сплаченого позивачем судового збору, а саме 1362 грн. (908 грн.+454 грн.). Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, стороною позивача не було заявлено вимоги щодо стягнення таких витрат.

Outcome: approved