Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.12.2018 року звернулася до суду з позовом до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: [ADDRESS]. [INFO] померла мати позивача - [PERSON], яка за життя постійно проживала зі спадкодавцем і є такою, що фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON] З метою отримання спадщини вона 10.06.2002 року звернулася до державного нотаріусу з заявою про прийняття спадщини. 07.11.2018 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку, натомість постановою від 07.11.2018 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, оскільки у позивача відсутні правовстановлюючі документи. У зв'язку з чим, просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 02.01.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 11.01.2019 року продовжено строк дії ухвали про залишення позовної заяви без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 26.02.2019 року витребувано у державного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Цукурової М.І., копію спадкової справи після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 27.03.2019 року справу закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області - в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 08.08.1961 року, виданого повторно Авдіївським районним бюро реєстрації актів цивільного стану Донецької області, [PERSON], народилася [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 08.04.1978, виданого Авдіївською міською радою Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 08.04.1978 року, актовий запис № 94. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно «[PERSON]». Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно № 144401034 від 07.11.2014 року, вищевказане домоволодіння належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 24.04.1968 року, посвідченого Ясинуватською державною нотаріальною конторою. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO], виданого Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] помер [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 508. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO], виданого Відділом державної реєстрації актів громадянського стану Авдіївського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] померла [INFO], про що складено відповідний актовий запис № 54. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 53985551 від 07.11.2018 року, Авдіївською державною нотаріальною конторою 10.06.2002 року заведено спадкову справу № 221 після смерті [PERSON], яка померла [INFO] за заявою [PERSON] про прийняття спадщини від 10.06.2002 року № 385. 25.11.2005 року державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме на одну тисячу іменних акцій ВАТ «Авдіївський коксохімзавод» та грошові внески з відповідними відсотками та компенсаціями, що зберігаються у Філії Ясинуватського відділення ВАТ «Державний ощадний банк України» № 7852/03 на компенсаційному рахунку № [NUMBER] сума залишку 3016 грн. 85 коп., що належали [PERSON], який помер [INFO], спадкоємцем якого була дружина - [PERSON], яка фактично прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. 07.11.2018 року державним нотаріусом Шахтарської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], а саме на земельну ділянку площею 0,1000 гектарів для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельну ділянку площею 0,0520 гектарів для ведення особистого підсобного господарства, що розташовані за адресою: [ADDRESS], і згідно державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданого 25.06.1997 року Авдіївською міською радою, належали [PERSON], який помер [INFO], спадкоємцем якого була дружина - [PERSON], яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ч. 5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою державного нотаріусу Шахтарської державної нотаріальної контори від 07.11.2018 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], оскільки у позивача відсутні документи, що посвідчують право власності спадкодавця на вищевказане майно. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі, у зв'язку із неможливістю надати оригінал правовстановлюючого документу про право власності спадкодавця на житловий будинок, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить житловий будинок. У зв'язку з чим, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved