Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

Позивач 25. 07. 2016 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Соснівський відділ ДВС Черкаського міського управління юстиції про зняття арешту з майна. В обгрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на виконанні в Соснівському ВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження № 49498258 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 2-2665/10 від 20.08.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини. Зазначив, що 30 листопада 2015 року, в межах вищевказаного виконавчого провадження державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ Петраковою В.А. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить [PERSON] Вказувала, що після того як він дізнався про існуючу постанову, він відразу погасив заборгованість по аліментам перед стягувачем [PERSON], про що свідчить сама заява стягувачки [PERSON],яка не заперечує проти зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна, яке належить йому. Зазначив, що він має намір в подальшому виконувати самостійно рішення суду, а тому просив суд задовольнити позов та скасувати постанову державного виконавця Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ Петракової В.А. від 30.11.2015 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти задоволення позову. Державний виконавець Тимощук В.В. у вирішенні спору покладався на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на виконанні в Соснівському ВДВС Головного територіального управління юстиції у Черкаській області перебуває виконавче провадження № 49498258 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси № 2-2665/10 від 20.08.2010 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO] 30 листопада 2015 року, в рамках виконавчого провадження, державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського МУЮ Петраковою В.А. було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що належить [PERSON] Запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 12418716 від 08.12.2015. Частиною 1 ст. 57 Закону, встановлено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Частиною 2 зазначеної статті передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В матеріалах справи міститься заява стягувачки [PERSON], в якій вона повідомляє, що заборгованості перед нею по аліментним зобов'язанням у [PERSON] немає, між тим існує переплата. А тому вона не заперечує проти зняття арешту з усього рухомого та нерухомого майна боржника. 20.04.2016 року боржник [PERSON] звертався до Соснівського ВДВС з заявою про зняття арешту з усього належному йому майна, однак листом від 04.05.2016 року № 16448 Соснівським ДВС Черкаського МУЮ йому було надано відповідь про неможливість зняття арешту з посиланням на ст.ст. 50, 60 ЗУ «Про виконавче провадження». Згідно ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. За умовами ч.5 вказаної статті Закону визначено, що у випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна може бути знятий за рішенням суду. Отже, судом достовірно встановлено, що саме у межах вказаного виконавчого провадження оскаржуваною постановою державного виконавця від 30.11.2015 року було накладено арешт на належне на праві власності позивачу майно, що підтверджується доказами, які знаходяться в матеріалах справи. Між тим, позивачем було сплачено усю наявну заборгованість по сплаті аліментів, а накладений арешт у цьому виконавчому провадженні, перешкоджає останньому здійснювати право користування та розпорядження цим майно, а тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка винесена 30.11.2015 року державним виконавцем Соснівського відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Петраковою В.А.; скасувати запис у Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно (спеціальний розділ № 12418716) від 08.12.2015 року про арешт всього нерухомого майна, що на праві приватної власності належить [PERSON] та скасувати публічне обтяження боржника [PERSON] у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04.12.2015 року ( № витягу 48487236) про арешт рухомого майна та заборону його відчуження терміном з 04.12.2015 року до 04.12.2020р.

Outcome: approved