Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-08 00:00:00

Позивач 29.12.2017 року звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та просив усунути перешкоди у користуванні належним йому майном (нежитловим приміщенням першого поверху, що розташоване за адресою: [ADDRESS] 101), шляхом змушення відповідача демонтувати металево-скляну конструкцію, встановлену відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення першого поверху, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] належить приміщення, яке знаходиться в підвалі зазначеного будинку та обліковується за адресою: [ADDRESS] нежитлове приміщення 101. Відповідачем без погодження з позивачем було встановлено металево-скляну конструкцію біля вікна належного позивачу. Встановлено конструкцію порушує права позивача, адже псує вигляд приміщення та огляд з середини приміщення. Було порушено вигляд будинку [ADDRESS] , так як встановлення конструкції не було погоджено з управлінням архітектури та містобудування Одеської міської ради. Справа надійшла до провадження судді Загороднюка В.І. та ухвалою суду від 05.01.2018 року провадження у справі було відкрите. До суду надійшов відзив на позовну заяву від 14.05.2018 року, згідно якого просили відмовити у задоволенні позову, з огляду на те, що розміщення фрагмента фасаду за адресою: [ADDRESS] відбулося у 1999 році, жодних змін до фасаду відповідач не вносив, а приміщення він придбав у 2014 році. Вказує, що на фотографії доданої до позову не вбачається жодних порушень, обмежень чи перешкод для позивача у користуванні. Просив застосувати строк позовної давності, виходячи з того, що частина фасаду встановлена у 1999 році, а право власності позивача набув у 2012 році. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа була передана судді Бондарю В.Я., ухвалою якого від 13.02.2019 року справа прийнята до провадження судді та призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 26.03.2019 року. У підготовчому засідання 26.03.2019 року було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 07.06.2019 року. У судовому засіданні 07.06.2019 року було задоволено клопотання [PERSON] про відкладення, розгляд справи відкладено на 22.07.2019 року. У зв`язку з неявкою відповідача у судове засідання 22.07.2019 року, розгляд справи було відкладено на 09.09.2019 року. У судовому засіданні 09.09.2019 року представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги та просила задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] належить нежитлове приміщення 101 , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з витягу про державну реєстрацію прав Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості» (а.с.3). [PERSON] на праві власності належить приміщення № 102 , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з інформаційної довідки №119368863 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.20-25). Також [PERSON] на праві власності належить приміщення № 101 , що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з інформаційної довідки №119368863 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.20-25). Згідно з «Історико-архітектурними опорним планом, проектом зон охорони та визначення меж історичних ареалів м. Одеси», затвердженим наказом Міністерства культури і туризму України від 20.06.2008 року №728/0/16-08, будівля за адресою: [ADDRESS] , розташована в межах Центрального історичного ареалу м. Одеси, на території комплексної охоронної зони, що вбачається з листа №01-13/17-К від 02.03.2018 року Управління з питань охорони об`єктів культурної спадщини (а.с.38). Згідно листа Департаменту муніципальної безпеки Одеської міської ради №1-14/К-101; К-91 від 23.04.2018 року даних щодо видачі містобудівних умов та обмежень на проектування реконструкції нежитлового приміщення з реконструкцією нежитлового приміщення з реконструкцією існуючого фасадного вхідного вузлу за адресою: [ADDRESS] , не значиться (а.с.46). Згідно Акту обстеження об`єкту благоустрою території міста Одеси від 17.08.2018 року, встановлено навіс над входом у підвальне приміщення власником якого є [PERSON] (надано проект благоустрою від 1999 року); при вході у приміщення першого поверху під № 101 , власником якого є [PERSON] облаштований вхід в одне приміщення, яке частково перекриває вікно підвального приміщення, яке належить [PERSON] ; зі слів представника управління охорони об`єктів культурної спадщини будівля не є об`єктом культурної спадщини, що охороняється законом (а.с.76-77). В акті вказано, що вхід в приміщення перекриває вікно підвального приміщення, проте такий акт не підтверджує наявність металево-скляної конструкції, що перекриває вікно у приміщенні, що належить позивачу. Згідно Довідки начальника дільниці №2 ТОВ «Спасатель центр» [PERSON] , при вході до підвального приміщення, що належить [PERSON] , система водовідведення відсутня, тому наявність козирка над входом за адресою: [ADDRESS] , з метою попередження попадання талих та дощових вод, є доцільним (а.с.78). Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1. ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. На всіх знімках наданих позивачем вбачається, розміщення металево-скляної конструкції посеред вікна, проте на відстані від такого вікна, та матеріали справи не містять доказів того, що вказане вікно є частиною нежитлового приміщення, що належить [PERSON] . Посилання позивача на порушення відповідачем Правил благоустрою території міста Одеси не стосуються предмета доказування, оскільки у негаторному позові, поданому позивачем, доказуванню підлягає наявність у позивача права власності та вчинення відповідачем перешкод у користуванні чи розпорядженні таким майном. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником нежитлового приміщення 101 в будинку [ADDRESS] , проте доказів, щоб свідчили, що вікна приміщення виходять до входу у приміщення відповідача, матеріали справи не містять. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частина 7 ст. 81 ЦПК України передбачає, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивачем не доказано порушення [PERSON] право користування та розпорядження майном [PERSON] , тому у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed