overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що з відповідачем [PERSON] перебуває в шлюбі з 02 липня 2010 року. Під час їх спільного проживання з відповідачем як подружжя у них народилася дитина : дочка [PERSON], [INFO]. Батьком неповнолітньої дитини являється відповідач [PERSON] Оскільки відносини між подружжям погіршились, сторони припинили спільне проживання та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Відповідач [PERSON] як батько неповнолітньої [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки . Позивач [PERSON] вважає, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, має доходи, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати немає, тому вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 грн. 28 липня 2015 року позивач подала до суду заяву в якій змінила позовні вимоги та просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, справу просить розглянути у її відсутності та дає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належно по місцю проживання, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, проаналізувавши матеріали справи: копію свідоцтва про шлюб виданого 02 липня 2010 року відділом РАЦС по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 207 (а.с. 2) з якого видно, що сторони перебувають у шлюбі з 02 липня 2010 року; копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 16 вересня 2011року відділом ДРАЦС по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 476 (а.с.3), з якого видно, що батьком дитини є відповідач [PERSON]; суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення так як відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобов'язаний надавати утримання своїй неповнолітній дитині до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст. 181,182,184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що з відповідачем [PERSON] перебуває в шлюбі з 04 вересня 2007 року. Під час їх спільного проживання з відповідачем як подружжя у них народилася дитина : син [PERSON], [INFO]. Батьком неповнолітньої дитини являється відповідач [PERSON] Оскільки відносини між подружжям погіршились, сторони припинили спільне проживання та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Відповідач [PERSON] як батько неповнолітнього [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина . Позивач [PERSON] Маряна вважає, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, має доходи, інших дітей та непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати немає, тому вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 900 грн. щомісячно. 07 жовтня 2015 року позивач подала до суду заяву в якій змінила позовні вимоги та просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, справу просить розглянути у її відсутності та дає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належно по місцю проживання, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, проаналізувавши матеріали справи: копію свідоцтва про шлюб виданого 04 вересня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 459 (а.с. 3) з якого видно, що сторони перебувають у шлюбі з 04 вересня 2007 року ; копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 09 вересня 2013 року виконавчим комітетом Раківчицької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 13 (а.с.4), з якого видно, що батьком дитини є відповідач [PERSON]; суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення так як відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобовязаний надавати утримання своїй неповнолітній дитині до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст. 181,182,184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що з відповідачем [PERSON] перебуває в шлюбі з 04 травня 2011 року. Під час їх спільного проживання з відповідачем як подружжя у них народилася дитина : син [PERSON], [INFO]. Батьком неповнолітньої дитини являється відповідач [PERSON] . Оскільки відносини між сторонами погіршились, сторони припинили спільне проживання та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Відповідач [PERSON] як батько неповнолітнього [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина . Позивач [PERSON] вважає, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, має доходи, інших дітей та непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати немає, тому вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. 30 червня 2015 року позивач подала до суду заяву в якій змінила позовні вимоги та просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі 700 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, справу просить розглянути у її відсутності та дає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належно по місцю проживання, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, проаналізувавши матеріали справи: копію свідоцтва про шлюб виданого 04 травня 2011 року відділом ДРАЦС по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 29 (а.с. 2) з якого видно, що сторони перебувають у шлюбі з 04 травня 2011 року ; копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 23 листопада 2013 року відділом ДРАЦС по Коломийському району РС Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 7 (а.с.3), з якого видно, що батьком дитини є відповідач [PERSON]; суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення так як відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобовязаний надавати утримання своїй неповнолітній дитині до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст. 181,182,184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що з відповідачем [PERSON] перебуває в шлюбі з 29 жовтня 2014 року. Під час їх спільного проживання з відповідачем як подружжя у них народилася дитина : дочка [PERSON], [INFO]. Батьком неповнолітньої дитини являється відповідач [PERSON]. Оскільки відносини між подружжям погіршились, сторони припинили спільне проживання та не підтримують будь-яких сімейних відносин. Відповідач [PERSON] як батько неповнолітньої [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, займається підприємницькою діяльністю, отримує доходи, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати немає, тому вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки в розмірі 1000 грн. 17 серпня 2015 року позивач подала до суду заяву в якій змінила позовні вимоги та просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, справу просить розглянути у її відсутності та дає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належно по місцю проживання, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, проаналізувавши матеріали справи: копію свідоцтва про шлюб виданого повторно 07 липня 2015 року відділом ДРАЦС РС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1987 (а.с. 2) з якого видно, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29 жовтня 2014 року; копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 13 січня 2015року Струпківською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, актовий запис № 2 (а.с.3), з якого видно, що батьком дитини є відповідач [PERSON]; суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення так як відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобов'язаний надавати утримання своїй неповнолітній дитині до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст. 181,182,184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що з відповідачем [PERSON] розірвала шлюб 04 вересня 2014 року, що підтверджується копією заочного рішення . Під час їх спільного проживання з відповідачем як подружжя у них народилася дитина : дочка [PERSON] Паола, [INFO]. Батьком неповнолітньої дитини являється відповідач [PERSON] Відповідач [PERSON] як батько неповнолітньої [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки . Позивач [PERSON] вважає, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, має доходи, інших дітей та непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати немає, тому вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 700 грн. Позивач в судове засідання не зявилась, її представник [PERSON] подала до суду заяву в якій просила розглянути справу у їх відсутності, просить позовні вимоги задоволити та дає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про день і час розгляду справи повідомлений належно по місцю проживання, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Врахувавши заяву представника позивача, проаналізувавши матеріали справи: копію рішення Коломийського міськрайонного суду від 04 вересня 2014 року (а.с. 6) з якого видно, що між сторонами 04 вересня 2014 року розірвано шлюб та неповнолітню дитину [PERSON] Паолу залишено проживати з матірю позивачкою по справі [PERSON]; копію витягу з реєстра актів про народження [PERSON] [PERSON], [INFO], виданого демографічним відділом міської ради м. Неаполь(а.с.4,5), з якого видно, що батьком дитини є відповідач [PERSON]; суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення так як відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобовязаний надавати утримання своїй неповнолітній дитині до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст. 181,182,184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві посилається на те, що згідно рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2013 року шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвано. Під час їх спільного проживання з відповідачем як подружжя у них народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. Батьком неповнолітньої дитини являється відповідач [PERSON]. Оскільки відповідач дитиною не цікавився, не займався її вихованням, рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20 серпня 2015 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] як батько неповнолітнього [PERSON] в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Матеріальне становище відповідача дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина . Позивач [PERSON] вважає, що відповідач є здоровим працездатним чоловіком, має доходи, інших дітей та непрацездатних членів сім'ї, яких він зобов'язаний утримувати немає, тому вважає, що останній має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 500 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву в якій просить суд позов задвоволити, справу розглянути у її відсутності та дає згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належно по місцю проживання, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень проти позову не подав і від відповідача не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Врахувавши заяву позивача, проаналізувавши матеріали справи: копію свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], виданого 02 липня 2004 року Коломийським МУЮ Івано-Франківської області , актовий запис № 367 (а.с.3), з якого видно, що батьком дитини є відповідач [PERSON]; копію рішення Коломийського міськрайонного суду від 22 жовтня 2013 року (а.с.5), з якого видно, що між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] шлюб розірвано, неповнолітню дитину [PERSON] залишено на проживання при матері [PERSON]; копію рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 серпня 2015 року (а.с.4) з якого вбачається, що [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON]; суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення так як відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] і відповідно до ст. ст. 180, 181 СК України зобов'язаний надавати утримання своїй неповнолітній дитині до досягнення нею повноліття. На підставі ст.ст. 181,182,184 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві просить розглядати справу в її відсутності. Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку встановленому ЦПК України. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 23 липня 2015 року у Нелиповецькій сільській раді Кельменецького району Чернівецької області, про що було зроблено актовий запис № 04, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 23 липня 2015 року. Подружжя неповнолітніх дітей не має. У подружжя відсутність взаєморозуміння. Позивач категорично проти збереження шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов'язані з шлюбом, особистими немайновими правами та обов'язками подружжя та порядок припинення шлюбу, зважаючи на те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в позовній заяві просить розглядати справу в її відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] викликався до суду в порядку встановленому ЦПК України. Інші заяви та клопотання не надходили. Інші процесуальні дії у справі не вчинялися. \~ \~ \~ \~ Судом\~встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 27 квітня 1999 року у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що було зроблено актовий запис № 706, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ №153132 від 13 листопада 2018 року. Подружжя неповнолітніх дітей не має. У подружжя відсутність взаєморозуміння. Позивач категорично проти збереження шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 105 шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110\~цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що подальше збереження шлюбу порушує передбачене ст.56 Сімейного кодексу України право дружини та чоловіка на особисту свободу. Згідно ч.3, ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Враховуючи вказані вище обставини справи та законодавство, яке регулює правовідносини, пов'язані з шлюбом, особистими немайновими правами та обов'язками подружжя та порядок припинення шлюбу, зважаючи на те, що позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу, суд вважає, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити повністю. \~ \~ \~ \~На підставі п. 4 ч.2 ст.18, ст.ст. 24,55, 56, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved