Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.09.2020 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що [INFO] у віці 81 року в с. Станичне Великописарівського району Сумської області померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки /паю/ у землі, що перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Рассвет» розміром 3,11 в умовних кадастрових гектарах, розташованої в межах території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області. Після смерті матері він є спадкоємцем за законом першої черги як рідний син, інші спадкоємці за законом відсутні, заповіту мати за життя не складала. Спадщину прийняв шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, так як на відкриття спадщини постійно проживав з матір`ю, провів її поховання, розпорядився майном. Але отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку /пай/ неможливо, йому надано нотаріусом письмову відмову у вчиненні нотаріальних дій та рекомендацію звернутися до суду. Тому просить визнати право власності за ним на спадкове майно у судовому порядку. 04.11.2020 надійшов зустрічний позов від [PERSON] до [PERSON] про визнання за нею права власності на Ѕ частину земельної частки /паю/ сільськогосподарського призначення розміром 3,11 в умовних кадастрових гектарах, розташовану в межах території Вільненської сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] . Ухвалою судді Великописарівського районного суду від 05.11.2020 вказані позови об`єднані в одне провадження. Позивач [PERSON] надав в судове засідання письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує, проти позову [PERSON] не заперечує /а.с.3, 55/. Представник відповідача Вільненської сільської ради Великописарівського району у судове засідання надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов [PERSON] визнає /а.с. 34/. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримує /а .с. 46/. Суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню, виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у віці 81 років в с. Станичне Великописарівського району Сумської області, що підтверджено свідоцтвом про її смерть /а.с.5/. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського акціонерно - пайового товариства закритого типу «Расвет», розміром 3,11 в умовних кадастрових гектарах, розташованої в межах території Вільненської сільської ради Великописарівського району Сумської області, що належить померлій відповідно до сертифікату на право на земельну частку /пай/ серії СМ № 0132203, зареєстрованого 16 грудня 1996 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ за № 203, вартість якої відповідно до висновку експерта про оціночну вартість земельної ділянки від 17 вересня 2020 року, становить 59090 гривень. /а.с. 6, 18-19/. Відповідно довідки Вільненської сільської ради Великописарівськогої району Сумської області 12.02.2020 за № 120 [PERSON] , померла [INFO] , була постійним жителем [ADDRESS] . На день її смерті разом з нею проживав та був зареєстрований син [PERSON] з сім`єю. Заповіт від її імені сільською радою не посвідчувався /а.с.8/. 12 травня 1992 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений Вільненською сільською радою Великописарівського району Сумської області, реєстровий номер 34, на користь [PERSON] та [PERSON] в рівних долях /а.с. 35-36/. Позивачі після смерті [PERSON] є спадкоємцями за заповітом /а.с. 35-36/. Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від імені [PERSON] є чинний заповіт, посвідчений Вільненською сільською радою 12.05.1992, реєстровий номер 34, спадкова справа після її смерті не реєструвалася /а.с. 21-27/. Державний нотаріус Перлік Т.М. 18.02.2020 надав позивачу [PERSON] письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через виправлення у правовстановлюючому документі та рекомендацію звернутися до суду /а.с.9/. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина відкрилася [INFO] після смерті [PERSON] . Тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти /в тому числі усиновлені/, подружжя і батьки померлого. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, які входять, і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що є всі підстави для часткового задоволення позовних вимог [PERSON] та повного задоволення зустрічного позову [PERSON] , оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , позивачі є спадкоємцями за заповітом по Ѕ частині спадкового майна, спадщину прийняли шляхом фактичного вступу у володіння майном спадкодавця, так як розпорядилися майном померлої. Але спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в зв`язку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. Визнати за ними право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку.

Outcome: partial