Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Позивач 21.11.2013 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми франшизи, моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначив, що Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.06.2013 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП та визнано його винним в скоєнні ДТП, в наслідок якого було пошкоджено автомобіль «Форд» державний номер [NUMBER] (надалі - автомобіль), власником якого є позивач. Цивільно-правова відповідальність відповідача було застраховано полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування» (надалі - третя особа). Завдана шкода автомобілю позивача склала 1 813,08 грн. Третя особа свої забов'язання виконала перерахувавши на рахунок автосервісу який ремонтує автомобіль позивача страхове відшкодування в розмірі 813,08 грн. за вирахуванням безумовної франшизи в розмірі 1 000,00 грн. Відповідач не бажає добровільно відшкодувати позивачу суму франшизи, в зв'язку з чим, позивач просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача суму безумовної франшизи у розмірі 1 000,00 гривень, витрати на правову допомогу розмірі 400,00 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача у судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений встановленому законом порядку ( а.с. 38,41 - повідомлення), про причини неявки в судове засідання заяв не надавав. Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи був неодноразово повідомлений встановленому законом порядку ( а.с.43,44,50 - повідомлення), про причини неявки в судове засідання заяв не надавав. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про слухання справи був неодноразово повідомлений встановленому законом порядку ( а.с.34,49 - повідомлення), про причини неявки в судове засідання заяв не надавав. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що Постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 07.06.2013 року (а.с.17 - копія постанови) відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст..124 КУпАП та визнано винним відповідача в скоєнні ДТП, в наслідок якого було пошкоджено автомобіль, власником якого є позивач (а.с.18 - копія техпаспорту). Цивільно-правова відповідальність відповідача було застраховано полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «Страхова компанія «АХА Страхування». Згідно страхового акту від 19.08.2013 року (а.с.11 - копія страхового акту) та розрахунку розміру страхового відшкодування (а.с.12 - копія розрахунку), завдана шкода автомобілю позивача склала 1 813,08 грн. Згідно платіжного доручення №52668 від 20.08.2013 року (а.с.13 - копія платіжного доручення), третя особа свої забов'язання виконала перерахувавши на рахунок автосервісу страхове відшкодування в розмірі 813,08 грн. за вирахуванням безумовної франшизи в розмірі 1 000,00 грн. Згідно довідки Державтоінспекції МВС (а.с.20 - копія довідки) автомобіль позивача отримав механічні пошкодження, а саме: пошкоджена ліва передня бокова частина. Позивач вважає, що крім майнової шкоди йому завдано моральну шкоду, яка на його думку, полягає у тому, що у результаті пошкодження автомобілю, автомобіль став непридатним до експлуатації, що порушило життєвий ритм та уклад позивача, позивачу для його поновлення, необхідно витрачати додаткові зусилля, позивач не приділяє увагу близьким, втрачає додатково кошти на таксі, оскільки позивач за станом здоров'я не може їздити у міському транспорті, є інвалідом ІІІ групи (довічно) з 2007 року (а.с.26-27 - копії довідок), це все змінило хід його життя. Зі слів позивача відповідач не бажає добровільно відшкодувати позивачу суму франшизи, що заподіяло позивачу додаткові емоційні переживання, пов'язані із зверненням до суду, ходінням по юридичним консультаціям та адвокатським конторам. На даний час позивач не може з'їздити до друзів, родичів, у зв'язку з чим, відчуває нервовий стрес. Переживання, нервовий стрес, викликані відсутністю коштів, порушенням ходу звичайного життя призвели до погіршення здоров'я, порушення нормальних життєвих зв'язків. Позивач вважає, що в результаті ДТП йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 4 000,00 грн. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач надав суду докази того, що він є інвалідом ІІІ групи (довічно) з 2007 року, в зв'язку з чим, йому протипоказані прогулянки на далекі дистанції, але наданий доказ стану здоров'я позивача не зв'язано з ДТП, в зв'язку з тим, що згідно з випискою - епікриз (а.с.22 - копія виписки - епікризу) з 16.05.2013 року до 31.05.2013 року позивач знаходився в лікарні на стаціонарному лікуванні, тобто на момент скоєння ДТП, а саме: 24.05.2013 року він лікувався зовсім не він нервового стресу після ДТП. Доказів звернення позивача до відповідача та відмову відповідача на добровільне відшкодування франшизи, позивач не надав. На підставі наданих позивачем суду документів та з урахуванням ступеню пошкодження та вартості відновлювальних робіт автомобілю, суд робить висновок про те що, позивач міг користуватися автомобілем. Доказів не можливості використовувати автомобіль позивачем не надано. Відповідно до ст. 1166 майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її задала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно ст. 1194 Цивільного кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Щодо стягнення моральної шкоди, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Така шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п.17-1 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» потерпілий, тобто особа, якій заподіяно моральну шкоду внаслідок незаконних дій, має право пред'явити позов про її відшкодування. Пунктом 3 цієї ж постанови встановлено, що під моральною (немайновою) шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Окрім цього, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди «(зі змінами та доповненнями) було роз'яснено, що заподіяна моральна (немайнова) шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб в розмірі відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Вирішуючи питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суд, враховуючи характер та обсяг заподіяних позивачам моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), приходить до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди ґрунтуються на законі та підтверджуються належними та допустимими доказами по справі та повинні бути стягнуті саме з відповідача, як винуватця ДТП. Разом з цим, з огляду на тривалість вказаних страждань, характеру ушкодження майна, характеру немайнових витрат, суд визнає заявлений розмір моральної шкоди надмірно завищеним, у зв'язку з чим, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а саме в розмірі 500,00 грн.

Outcome: partial