Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-14 00:00:00

Позивач 19 серпня 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача, в якому просила визнати жилий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами (садибу) за адресою [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею та відповідачем право власності на Ѕ за кожним житлового будинку з господарськими спорудами (садиби), що знаходиться за адресою [ADDRESS] ; визнати за нею та відповідачем право власності на Ѕ за кожним земельної ділянки площею 0,10 га, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташованої за адресою [ADDRESS] . В заяві від 28 грудня 2016 року позивач уточнила позовні вимоги та змінила предмет позову і просить визнати об`єкт незавершеного будівництва - жилий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити в натурі зі спільної сумісної власності на належну їй частину 47/100 об`єкта незавершеного будівництва на праві приватної власності згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року для Власника 2 (синій колір); виділити в натурі із спільної сумісної власності на належну відповідачу частину 53/100 об`єкта незавершеного будівництва на праві приватної власності згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року для Власника 1 (зелений колір); припинити право спільної сумісної власності подружжя на об`єкт незавершеного будівництва; визнати земельну ділянку площею 0,10 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану за адресою [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; виділити в натурі із спільної сумісної власності на належну їй частину Ѕ земельної ділянки згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року для Власника 2 частини (синій колір) земельну ділянку площею 500 кв.м; виділити в натурі із спільної сумісної власності на належну відповідачу частину Ѕ земельної ділянки згідно висновку судової інженерно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року для Власника 1 частини (зелений колір) земельну ділянку площею 500 кв.м; припинити право спільної сумісної власності подружжя на земельну ділянку. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 1981 по 11 лютого 2013 року перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Рівненського міського суду від 11 лютого 2013 року. За час перебування у шлюбі набули спільне майно, частину якого поділили, а частина залишилася не поділеною між ними. Зокрема, домогосподарство (садиба) та земельна ділянка, на якій воно розташоване, за адресою [ADDRESS] . На момент купівлі відповідачем житлового будинку загальна його площа становила 57,5 кв.м, а житлова - 20,6 кв.м. Після одруження спільно розпочали довготривалу реконструкцію будинку. Загалом будинок зазнав повної реконструкції, а також зведено (побудовано) господарську будівлю, яка є частиною спільного домогосподарства і приналежною річчю до будинку. Господарську будівлю розпочали будувати в 1995 році, завершили в 1999 році. За час спільного сімейного життя домогосподарство внаслідок спільних трудових та грошових затрат значно збільшилося у своїй вартості, а отже, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Згоди щодо добровільного поділу майна, що перебуває в спільній сумісній власності подружжя, між нею та відповідачем не досягнуто. Спірний об`єкт нерухомості з технічної точки зору готовий на 100 % і є технічна можливість його поділу в натурі. Де-факто спірне майно є повноцінними будівлями і спорудами та експлуатується, а де-юре, оскільки вони не введенні (в своїй сукупності) в експлуатацію та на них не зареєстроване право власності, вони є об`єктом незавершеного будівництва. Тому поділу підлягає об`єкт незавершеного будівництва з назвою «жилий будинок з підсобними господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] ». Оскільки об`єкт незавершеного будівництва, який побудований за час спільного сімейного життя, на підставі ст.62 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, вона, як співвласник, має право на виділення своєї частки в спільній сумісній власності в натурі. Проведеною експертизою визначено один варіант поділу спільного майна, за яким одному зі співвласників виділяється 53/100 будівель і споруд вартістю 1147288 грн, а іншому - 47/100 будівель і споруд вартістю 1027895 грн. Компенсація власника першої частини власнику другої частини становить 59697 грн. В неї відсутні кошти для сплати компенсації, тому просить виділити їй в натурі частку, що становить 47/100 будівель і споруд, не присуджуючи компенсації з відповідача. Вказана нерухомість розташована на земельній ділянці, що належить відповідачу. Оскільки жилий будинок разом з допоміжними будівлями належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності, то і сама земельна ділянка повинна визнаватися спільною сумісною власністю та підлягає поділу в розмірі частки у спільному майні будинку. Виділенню в натурі підлягає земельна ділянка, на якій розміщені будівлі та споруди, які виділяються із спільної сумісної власності. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 2 листопада 2015 року позов [PERSON] в редакції позовних вимог від 19 серпня 2015 року задоволено повністю. Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року рішення Рівненського міського суду від 2 листопада 2015 року в частині задоволення позовних вимог [PERSON] скасовано та ухвалено нове рішення про відмову [PERSON] в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ спільного майна подружжя. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2016 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 2 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 10 лютого 2016 року в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою судді Рівненського міського суду Рівненської області Рудики Л.Д. від 19 грудня 2016 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна подружжя. В зв`язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку розпорядженням керівника апарату Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2020 року призначено повторний автоматичний розподіл справи № 569/13242/14-ц. Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 вересня 2020 року визначено головуючим суддею Бучко Т.М. Ухвалою від 29 вересня 2020 року суд прийняв справу до провадження та призначив судове засідання для розгляду справи по суті. Сторони заявили клопотання про виклик в судове засідання свідків та експертів, які суд задовольнив. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог і зміну предмета позову. Позивач пояснила, що в 1976 році закінчила будівельне училище. З 1978 року працювала на м`ясокомбінаті та стояла 5-ою в черзі на отримання квартири. З відповідачем одружилися в 12981 році, хоча з 1980 року проживали разом без реєстрації. На той час він мав стареньку хату, яка складалася з кімнати, котельні та коридору. Ні води, ні газу в будинок проведено не було. Після одруження вирішили зробити прибудову до будинку. Чоловік працював водієм та отримував 80-90 рублів заробітної плати. На м`ясокомбінаті на той час існувала практика допомоги в будівництві житла тим працівникам, які відмовляються від черги на отримання житла. Восени 1981 року почали будівництво прибудови. В цьому їм допомагали її батько, брат, кум [PERSON] , її кума, яка була майстром в будівельному училищі та організовувала практику для своїх учнів на їх будівництві. Батько працював у колгоспі та мав можливість безкоштовно отримувати будівельні матеріали. Вона теж брала особисту участь у будівництві. Будували довго, 8-10 років. Добудували ванну, кухню, веранду, коридор, жилу кімнату, переробили зал. В 1984 році підвели газопостачання. В 1990 році почали будувати новий будинок, який по документах значиться як господарська споруда, бо на той час не можна було будувати два житлові будинки на одній земельній ділянці. Будівництво закінчили до 2000 року. Допомагали в будівництві батько, брат, кум, дідько відповідача. На м`ясокомбінаті виписувала обіди та продукцію, якою розраховувалася з працівниками. Оскільки працювала довгий час на м`ясокомбінаті, знає виробництво, вирішили зробити м`ясопереробний цех. Побудували під навіс, холодильники, коптильні, роздягальню. Обладнання забирала з м`ясокомбінату як металобрухт, бо завод збанкрутував і все розпродували. Мали намір зареєструвати господарську будівлю як ковбасний цех, але їм заборонили це робити, так як така будівля розташована в житловій забудові. Перед проведенням експертизи відповідач свідомо пошкодив старий будинок, познімав пластикові вікна. Представник позивача додатково пояснив, що добудова до житлового будинку здійснювалась з дозволу виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі рішення від 11 березня 1981 року. Станом на 11 березня 1981 року добудова не була здійснена, оскільки відповідач лише отримував дозвіл на таку добудову. Газопостачання до житлового будинку здійснюється з 3 жовтня 1984 року згідно робочого проекту, виготовленого у 1984 році на підставі технічних умов від 16 березня 1984 року. Вперше житлова добудова (А'-1) та прибудова (а) зафіксовані бюро технічної інвентаризації 23 березня 1984 року. В інвентаризаційній справі № 4281 роком будівництва прибудови зазначено 1983 рік. На схематичному плані присадибної ділянки, складеному 20 січня 1993 року, житлова добудова та прибудова як самовільне будівництво не зазначені. В матеріалах інвентаризаційної справи на домоволодіння, заведеної Рівненським обласним БТІ 13 лютого 1981 року станом на 21 червня 1992 року житлова добудова та прибудова не були визначені як самовільно збудовані. Відмітка про самовільне будівництва гаража погашена. Відмітки в технічних паспортах, які наявні в інвентаризаційній справі № 39197, заведеній КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», зроблені у зв`язку з відсутністю в Рівненському міському БТІ матеріалів попередніх інвентаризацій, які знаходились в інвентаризаційній справі № 4281, що була наявна в Рівненському обласному бюро технічної інвентаризації. В матеріалах інвентаризаційної справи № 4281 Рівненського ОБТІ добудова та прибудова до будинку не були визначені як самовільно збудовані, в ній знаходяться всі необхідні документи, які свідчать про законність цих будівель, конкретні діти їх будівництва та належне оформлення права на майно. Часом закінчення добудови та прибудови є 23 березня 1984 року, тобто після укладення шлюбу між сторонами. Господарська будівля побудована і введена в експлуатацію після одруження. Згідно з матеріалами інвентаризаційної справи № 39197 станом на 25 лютого 1999 року господарська будівля вже була збудована. Ця будівля збудована на законних підставах і не є самовільним будівництвом. Реконструкція господарської будівлі під м`ясопереробний цех не проведена, про що свідчить зазначена в технічному паспорті характеристика будівлі та склад її приміщень. Згідно висновку додаткової експертизи вартість будівель і споруд за період з 13 листопада 1981 року по 11 лютого 2013 року збільшилась за рахунок спільних затрат сім`ї у 10 разів від початкової. Просять позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що відповідач придбав будинок в 1977 році ще до одруження за спільні кошти матері і бабусі. За спільні кошти його, матері і бабусі провели добудову до будинку, яку закінчили до 19814 року, а тому вона не є об`єктом спільної сумісної власності. Оскільки добудова була здійснені не професійно, з часом і добудова, і весь будинок поступово стали руйнуватися і були не придатними для житла. Рішенням Рівненської міської ради від 11 березня 1981 рок [PERSON] дозволено здійснити добудову, хоча фактично вона вже була зроблена. Комісія, яка оглянула стан будівництва, відмовила в прийнятті його в експлуатацію, а тому добудова залишається самочинною. З 2007 року в житловому будинку ніхто не проживає, він є аварійним. Спірний житловий будинок з самочинною добудовою є особистою власністю позивача і не може бути об`єктом спільної власності подружжя. З 1992 по 2000 роки відповідач був засновником та власником приватної фірми «Адаст», яка проводила ремонти автозаправних станцій, техобслуговування бензоколонок та ін. Виникла потреба мати своє власне приміщення, в зв`язку з чим відповідач звернувся за дозволом на будівництво господарського приміщення в складі гаражів та майстерні. Отримавши дозвіл на заощаджені кошти від своєї підприємницької діяльності збудував господарську будівлю. Наказом управління Рівненської міської архітектури від 15 березня 1999 року надано право Рівненському БТІ оформити право власності на ім`я [PERSON] на добудований другий поверх та часткове перепланування першого поверху господарської будівлі. В 1999 році відповідач зареєструвався як фізична особа-підприємець і став виробляти ковбасні вироби. З метою збільшення потужності виникла необхідність реконструювати господарську будівлю. Рішенням Рівненської міської ради від 4 січня 2011 року йому дозволено реконструкцію господарської будівлі з добудовою для м`ясопереробного цеху. Використавши заощаджені ним кошти від підприємницької діяльності і здійснивши реконструкцію господарської будівлі, в 2013 році відповідач отримав технічний паспорт на реконструйовану будівлю. Однак, оскільки розпочалися судові справи щодо поділу майна подружжя, не зміг зареєструвати реконструйоване приміщення як м`ясопереробний цех. А тому господарська будівля не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а є майном фізичної особи-підприємця, тому поділу не підлягає. Земельна ділянка, хоча і придбана під час шлюбу, є особистою приватною власністю відповідача, оскільки отримана ним в порядку приватизації. Відповідач заперечує, що позивач надавала кошти чи брала участь у будівництві як добудови до житлового будинку, так і господарської будівлі. Просить в задоволенні позову відмовити. Свідок [PERSON] показала, що проживала зі сторонами, які є її батьками, з народження до 26-річного віку. Жили в старенькій хатині, яка складалася лише з кімнати та коридору. В будинку не було ні газу, ні води. Батьки вели добудову до будинку і добудували веранду, ванну, кухню, коридор, дві кімнати. У свою власну кімнату вона перейшла жити коли йшла до школи. На момент одруження матір працювала на м`ясокомбінаті. Відмовилась від черги на отримання житла, а комбінат натомість допомагав у будівництві, давав пайки, обіди. В будівництві допомагав мамин батько, який був заможною людиною, мав власний великий будинок. Він брав в колгоспі матеріали, мав автомобіль і привозив будівельні матеріали. Батько на момент одруження працював водієм, заробітну плату мав невелику. Також в будівництві допомагали подруги матері, які робили внутрішні роботи, мамин брат, кум, дядько [PERSON] , які робили зовнішні роботи. Матір, перебуваючи в декретній відпустці, ходила на роботу прибиральницею, щоб заробити додаткові кошти. Після закінчення будівництва добудови батько почали будувати господарську будівлю в 1990 році. На першому поверсі зробили гаражі, а на другому - житловий будинок (кімнати, кухня, ванна). Матір працювала на м`ясокомбінаті 25 років. Після того, як комбінат зупинив роботу, викупила обладнання і в господарській будівлі зробили м`ясопереробний цех, де виготовляли ковбасу. Дядько [PERSON] допомагав будувати складські приміщення, встановити холодильники. Фірма «Адаст» у батька була, але відношення до господарської будівлі вона не мала. На фірмі було лише два працівники - батько та його напарник. Відповідач брав участь у діяльності цеху, але організовувала все матір. З 2009 року вона перейшла жити до свого чоловіка, на той момент будинок був у хорошому стані. Але перед судом батько зруйнував його - познімав вікна, позривав підлогу, бруківку, дах з гаража зняв, цеглу пошкодив. Свідок [PERSON] показав, що є рідним дядьком відповідача. Допомагав матері відповідача купувати будинок, який на момент купівлі складався лише з веранди і кімнати. До того як сторони одружилися відповідач нічого не будував. За п`ять років спільного життя добудували до хати ванну, кухню, веранду, кімнату. Він особисто давав поради по будівництву та допомагав в роботах. Позивач в той час працював на м`ясокомбінаті та брала участь у будівництві - виписувала продукти на комбінаті, привозила обіди. Її батько працював у колгоспі і допомагав будівельними матеріалами, привозив цеглу, дерев`яні балки та інше. Брат теж брав участь як будівельник. Всі працювали безкоштовно. З училища, де вчилася раніше позивач, приходили допомагати учні. Після того сторони почали будувати господарську будівлю. Він особисто вів її будівництво від фундаменту до верху. Допомагав також кум відповідача. Збудували зверху два поверхи дерев`яних, внизу ковбасний цех, холодильники. Свідок [PERSON] показала, що відповідач є племінником її чоловіка. Матір відповідача купила будинок, який допомагав вибирати її чоловік. До одруження ніякого будівництва відповідач не вів. Після одруження та народження дочки сторони стали добудовувати стару хату. Її чоловік допомагав їм у цьому. Добудували зал, ванну, кухню, веранду, провели газ, воду. Позивач працювала на м`ясокомбінаті, виписувала ковбасу, м`ясо, щоб розрахуватись з працівниками. Батько [PERSON] багато допомагав, привозив будівельні матеріали. Також допомагав на будівництві кум [PERSON] і брат позивача. Гроші зі [PERSON] ніхто не брав, бо всі свої. Після того, як позивач стала начальником ковбасного цеху на комбінаті, стали будувати господарську будівлю. На першому поверсі були гаражі, а вище - два поверхи житлового будинку. У будівництві теж допомагали і її чоловік, і батько позивача, і брат. Штукатурить приходили учні з училища, де навчалася позивач. Свідок [PERSON] показала, що з позивачем товаришує з 1974 року, разом навчалися в будівельному училищі. Після одруження з відповідачем вони проживали у невеличкій хатині, де була лише одна кімната, не було ні газу, ні води. Позивач працювала на м`ясокомбінаті і стояла в черзі на отримання житла, але вирішили добудувати хату. Добудували кімнату, кухню, веранду. М`ясокомбінат виділяв пайки і [PERSON] ними розраховувалась. В будівництві допомагали батько позивача, який привозив будівельні матеріли, зокрема дерево, дядько відповідача, брат і кум. Потім почали будувати господарську будівлю. Вона особисто допомагала шпаклювати, штукатурити. Їх староста по училищу [PERSON] залишилася працювати в училищі майстром і приводила дітей на практику до позивача. Гроші вони за роботу не брали, вистачало пайків. Будувати ковбасний цех була [PERSON] ініціатива, щоб самостійно вдома робити ковбасу. За роботу на будівництві з нею домовлялася саме позивач. Свідок [PERSON] показала, що знала родину відповідача, працювала начальником поштового відділення в Золотієві, часто відвідувала помешкання відповідача. Батька у [PERSON] не було, його виховували матір та бабуся. Матір купила невеличкий будинок, в якому була кімната та коридор, газу і води не було. В 1979 році матір відповідача загинула. Бабуся помела в 1981 році. Сторони одружилися того ж року. Будівництво добудови почали після одруження. [PERSON] працювала на м`ясокомбінаті, в [PERSON] водієм. Позивач відмовилася від черги на отримання житла і комбінат допомагав у будівництві, надаючи пайки та обіди. В будівництві допомагав дядько відповідача [PERSON] , батько [PERSON] в колгоспі виписував будівельні матеріали, брат позивача помагав як будівельник, а також кум. Провели газ, воду. Потім почали нове будівництво, в основному за рахунок [PERSON] та її родини. Позивач мала намір зробити цех, бо м`ясокомбінат закривався. Подруга позивача [PERSON] працювала в училищі і приводила дітей на практику, щоб штукатурили приміщення. Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, з`ясувавши обставини та дослідивши представлені у справі докази, дійшов таких висновків. Суд встановив, що сторони з 13 листопада 1981 року перебували у шлюбі, який розірваний рішенням Рівненського міського суду Рівненської облаті від 11 лютого 2013 року у справі № 1715/20959/12. Відповідач на підставі договору купівлі-продажу від 20 квітня 1977 року набув у власність житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно в разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч.1 ст.62 СК України). На момент набуття відповідачем житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] у власність в житловому будинку було 20,6 кв.м, про що свідчить договір купівлі-продажу від 20 квітня 1977 року. З матеріалів інвентаризаційної справи № 4281 на домоволодіння [ADDRESS] , заведеної Рівненським міжміським бюро технічної інвентаризації 29 грудня 1961 року, встановлено, що придбане [PERSON] домоволодіння складалося з жилого будинку загальною площею 41,0 кв.м., жилою площею 20,6 кв.м. (літ.«А-1»), сараю (літ.«Б-1»), погреба (літ.«пг»), вбиральні (літ.«в») та паркану (літ.«№1»). До складу будинку входили: коридор площею 4,6 кв.м., кладова площею 5,0 кв.м., кухня площею 10,8 кв.м. та жила кімната площею 20,6 кв.м. (арк.3, 4, 13, 14, 15, 22, 23, 24, 25 інвентаризаційної справи № 4281). На схематичному плані, датованому 12 лютого 1981 року, що міститься на арк.26 інвентаризаційної справи № 4281, та в розділі експлікація до плану зазначені житлова добудова (літ.«А'-1») та прибудова (літ.«а»). Але, в журналі зовнішніх обмірів та ескізі плану земельної ділянки, датованих 12 та 13 лютого 1981 року, які містяться на арк.27, 28 інвентаризаційної справи № 4281, зазначені добудова та прибудова на той час були відсутні. Як на плані, так і в експлікації, житлова добудова (літ.«А'-1») та прибудова (літ.«а») домальовані та дописані барвником іншого кольору (червоним), ніж основні початкові записи та малюнки, які виконані барвником чорного кольору. Крім того, на плані міститься відмітка про погашення при поточній інвентаризації 20 січня 1993 року. Також на вказаному плані відсутні будь-які відмітки про наявність самовільного будівництва. Відповідно до витягу з рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 11 березня 1981 року № 94 «Про розгляд заяв громадян по земельних справах» виконком міської ради, розглянувши заяву [PERSON] з проханням дозволити добудову до будинку по [ADDRESS] кімнати, кухні, котельної в зв`язку з газифікацією будинку, житлова площа будинку складає 20,6 кв.м., загальна - 41,0 кв.м., дозволив йому добудову до будинку кухні, кімнати і коридору (п.2.9 рішення) та зобов`язав проект будівництва погодити в управлінні головного архітектора міста (п.3.1 рішення). Як встановлено з архівної довідки Державного архіву Рівненської області від 20 жовтня 2015 року № 273/06-27, згідно з розпорядженням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 17 березня 1982 року № 165-Р [PERSON] було дозволено газифікацію житлового будинку по [ADDRESS] , а згідно з розпорядженням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 квітня 1982 року № 234-Р - водопостачання і каналізування цього будинку. Згідно з інформацією регіональної газової компанії «Рівнегаз» від 20 жовтня 2015 року № 10/3177 газопостачання до житлового будинку [ADDRESS] здійснюється з 03 жовтня 1984 року. Проект газопостачання будинку [ADDRESS] , замовником якого був [PERSON] , був виготовлений у 1984 році на підставі технічних умов від 16 березня 1984 року. З оціночних актів, поповерхового плану, технічного опису будівель та споруд домоволодіння та інших матеріалів, що містяться на арк.32-41 інвентаризаційної справи № 4281, встановлено, що вперше житлова добудова (літ.«А'-1») та прибудова (літ.«а») були зафіксовані бюро технічної інвентаризації 23 березня 1984 року. При цьому, у технічному описі будівель та споруд домоволодіння від 23 березня 1984 року (арк.41 інвентаризаційної справи № 4281) зазначено 1983 рік будівництва прибудови. Лише 17 березня 1984 року [PERSON] звернувся до бюро технічної інвентаризації з проханням внести поточні зміни в поповерховий план у зв`язку з добудовою до будинку, про що свідчить його замовлення № 536, яке міститься на арк.43 інвентаризаційної справи № 4281. у зв`язку з добудовою до будинку. На схематичному плані присадибної ділянки, складеному 20 січня 1993 року, що міститься на арк.49 інвентаризаційної справи № 4281, житлова добудова (літ.«А'-1») та прибудова (літ.«а») як самовільне будівництво не зазначені. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на домоволодіння [ADDRESS] , заведеної Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації 13 лютого 1981 року, станом на 21 червня 1992 року житлова добудова загальною площею 30 кв.м. (літ.«А'-1») та прибудова загальною площею 33 кв.м. (літ.«а») також не були визначені як самовільно збудовані. Як самовільно збудований значиться лише гараж літ.«Г», при цьому, відмітка про самовільне будівництво цього гаража погашена з посиланням на рішення № 44 від 31 березня 1993 року. З технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 17 січня 2013 року комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», встановлено, що до складу домоволодіння входить: житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м. (літ.«А-1»), житлова добудова загальною площею 30 кв.м. (літ.«А'-1»), прибудова загальною площею 33 кв.м. (літ.«а»), погреб загальною площею 11,7 кв.м. (літ.«Пг/А'-1»), вхідний ганок загальною площею 4 кв.м. (літ.«а1»), вхідний ганок загальною площею 4,1 кв.м. (літ.«а2»), господарська будівля загальною площею 140,4 кв.м. (літ.«Б-2»), тамбур загальною площею 10,2 кв.м. (літ.«б-2»), навіс з холодильником загальною площею 249,9 кв.м. (літ.«Г»), огорожа (бетонних плит) загальною площею 130,7 кв.м. (літ.«№-1»), ворота металеві (літ.«№-2»), хвіртка металева (літ.«№-3»), замощення загальною площею 281 кв.м. та септик. При цьому, як вбачається з плану земельної ділянки та плану будинку вказаного технічного паспорта, житлова добудова загальною площею 30 кв.м. (літ.«А'-1») та прибудова загальною площею 33 кв.м. (літ.«а») визначені як самовільно збудовані, про що на планах зроблені відповідні відмітки. Згідно з планом будинку та експлікації приміщень до плану будинку загальна площа будинку становить 95,6 кв.м., житлова площа - 68,3 кв.м., а до складу будинку, з урахуванням житлової добудови та прибудови, входить: передня площею 9,2 кв.м., три жилі кімнати площею 21,1 кв.м., 23,3 кв.м. та 23,9 кв.м., коридор площею 5,9 кв.м., ванна площею 3,5 кв.м. та кухня площею 8,7 кв.м. Відповідно до плану господарської будівлі та експлікації приміщень до плану господарської будівлі, вказана будівля є двохповерховою і складається з приміщень: першого поверху - сходової, майстерні, двох гаражів, підсобного, котельні та санвузла; другого поверху - сходової, двох коридорів, кухні, трьох господарських приміщень, туалету та ванної. У зв`язку з передачею повноважень по технічній інвентаризації нерухомого майна з обласного до міського бюро технічної інвентаризації, на початку 1999 року комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» на домоволодіння [ADDRESS] була заведена інвентаризаційна справа № 39197. Однак, в матеріалах інвентаризаційної справи № 39197 відсутня більшість матеріалів попередніх інвентаризацій спірного домоволодіння, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи № 4281. Згідно з наказом департаменту архітектури міської управи Рівненської міської ради від 25 квітня 1995 року № 48 [PERSON] дозволено будівництво господарського приміщення у складі двох гаражів, майстерні на індивідуальній земельній ділянці по [ADDRESS] . З плану земельної ділянки, виконаного станом на 25 лютого 1999 року, встановлено, що господарська будівля літ.«Б-2» на той час вже була збудована. Добудова другого поверху вказаної господарської будівлі зазначена як самовільно збудована. Суд звертає увагу на те, що інших об`єктів самовільного будівництва на цьому плані не позначено. Наказом управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Рівненської міської ради від 15 березня 1999 року № 78 «Про зарахування у власність» міському бюро технічної інвентаризації вказано оформити право власності [PERSON] на добудований другий поверх та часткове перепланування першого поверху господарської будівлі на земельній ділянці по [ADDRESS] . На підставі цього наказу на плані земельної ділянки, виконаному станом на 25 лютого 1999 року, була зроблена відмітка про наявність дозволу і, відповідно, скасовано статус самовільної добудови другого поверху господарської будівлі. З технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 17 січня 2013 року комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», встановлено, що до складу домоволодіння входить: житловий будинок загальною площею 59,4 кв.м. (літ.«А-1»), житлова добудова загальною площею 30 кв.м. (літ.«А'-1»), прибудова загальною площею 33 кв.м. (літ.«а»), погреб загальною площею 11,7 кв.м. (літ.«Пг/А'-1»), вхідний ганок загальною площею 4 кв.м. (літ.«а1»), вхідний ганок загальною площею 4,1 кв.м. (літ.«а2»), господарська будівля загальною площею 140,4 кв.м. (літ.«Б-2»), тамбур загальною площею 10,2 кв.м. (літ.«б-2»), навіс з холодильником загальною площею 249,9 кв.м. (літ.«Г»), огорожа (бетонних плит) загальною площею 130,7 кв.м. (літ.«№-1»), ворота металеві (літ.«№-2»), хвіртка металева (літ.«№-3»), замощення загальною площею 281 кв.м. та септик. Разом з тим, на плані земельної ділянки та плані будинку вказаного технічного паспорта житлова добудова загальною площею 30 кв.м. (літ.«А'-1») та прибудова загальною площею 33 кв.м. (літ.«а») визначені як самовільно збудовані, про що зроблені відповідні відмітки. Відповідно до плану будинку та експлікації приміщень до плану будинку загальна площа будинку становить 95,6 кв.м., житлова площа - 68,3 кв.м., а до складу будинку, з урахуванням житлової добудови та прибудови, входить: передня площею 9,2 кв.м., три жилі кімнати площею 21,1 кв.м., 23,3 кв.м. та 23,9 кв.м., коридор площею 5,9 кв.м., ванна площею 3,5 кв.м. та кухня площею 8,7 кв.м. Згідно з планом господарської будівлі та експлікації приміщень до плану господарської будівлі, вказана будівля є двохповерховою і складається з приміщень: першого поверху - сходової, майстерні, двох гаражів, підсобного, котельні та санвузла; другого поверху - сходової, двох коридорів, кухні, трьох господарських приміщень, туалету та ванної. Згідно з роз`ясненнями, наданими у п.23 постанови пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Оскільки сторонами не зазначено часу припинення спільного ведення господарства, суд встановлює обсяг майна на момент розірвання шлюбу - 11 лютого 2013 року. З досліджених доказів встановлено, що добудову та прибудову до житлового будинку закінчено будівництвом 23 березня 1984 року, господарську будівлю - 25 лютого 1999 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі. Участь позивача у будівництві прибудови, добудови та господарської будівлі доводиться показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які узгоджуються між собою, не є суперечливими та підтверджуються письмовими доказами щодо розміру заробітної плати позивача за 1985-1999 роки, записами в трудовій книжці. Посилання представника відповідача на те, що добудова та прибудова до житлового будинку збудовані відповідачем до шлюбу з позивачем в 1980 році суд до уваги не приймає, так як жодного доказу на підтвердження вказаних обставин відповідач не надав. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Дозвіл на здійснення добудови відповідач отримав лише 11 березня 1981 року. Докази, що за період з 11 березня 1981 року до моменту реєстрації шлюбу відповідач здійснив будівництво прибудови та добудови до житлового будинку, відсутні. Рішення про надання дозволу [PERSON] на добудову було прийняте 11 березня 1981 року, про газифікацію будинку - 17 березня 1982 року, про водопостачання - 15 квітня 1982 року, робочий проект газопостачання будинку виготовлено у 1984 році, газопостачання будинку здійснюється з 3 жовтня 1984 року, замовлення з проханням внести поточні зміни в поповерховий план у зв`язку з добудовою до будинку подано 17 березня 1984 року, а житлова добудова та прибудова вперше були зафіксовані бюро технічної інвентаризації 23 березня 1984 року. Згідно з журналом зовнішніх обмірів та ескізу плану земельної ділянки, датованих 12 та 13 лютого 1981 року (арк.27, 28 інвентаризаційної справи № 4281), добудова та прибудова на той час були відсутні. У технічному описі будівель та споруд домоволодіння від 23 березня 1984 року (арк.41 інвентаризаційної справи № 4281) зазначено 1983 рік будівництва прибудови. Заявлені відповідачем свідки в судове засідання не з`явилися. В судовому засіданні були відтворені показання цих свідків, надані під час розгляду справи іншим складом суду. Однак, суд не може прийняти їх до уваги як докази, оскільки вказані свідки не були допитані судом безпосередньо в судовому засіданні. Також не надав відповідач доказів на підтвердження того, що будівництво господарської будівлі проведено за рахунок коштів ПФ «Адаст» та відповідача як фізичної особи-підприємця. Відповідно до плану земельної ділянки, що знаходиться в матеріалах інвентаризаційної справи № 39197, двохповерхова господарська будівля «Б-2» станом на 25 лютого 1999 року вже була збудована. [PERSON] як фізична особа-підприємець зареєстрований лише 13 грудня 1999 року, про що свідчить свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 665282. Відповідачу 10 серпня 2000 року головним державним інспектором ветеринарної медицини Рівненської області видано дозвіл на реєстрацію м`ясопереробного підприємства № 152. Експлуатаційний дозвіл № 40 на право здійснення господарської діяльності наданий [PERSON] головним державним інспектором ветеринарної медицини Рівненської області 9 серпня 2006 року. Експлуатаційний дозвіл № 17-18-03 для потужностей (об`єктів) з виробництва, переробки або реалізації харчових продуктів щодо діяльності ковбасного цеху приватного підприємця [PERSON] був виданий головним державним інспектором ветеринарної медицини міста Рівне 25 червня 2009 року. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради від 4 січня 2011 року № 4 надано згоду [PERSON] на розроблення містобудівного обґрунтування для реконструкції господарської будівлі з добудовою під м`ясопереробний цех по [ADDRESS] . Архітектурно-містобудівна рада при управлінні містобудування та архітектури 28 липня 2011 року погодила містобудівне обґрунтування по реконструкції господарської будівлі з добудовою під м`ясопереробний цех по [ADDRESS] , про що свідчить виписка з протоколу № 3 З технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого станом на 17 січня 2013 року, вбачається, що реконструкція господарської будівлі під м`ясопереробний цех не проведена, про що свідчить зазначена у технічному паспорту характеристика вказаної будівлі та склад її приміщень. Відтак, господарська будівля на час розірвання шлюбу між сторонами не мала статусу м`ясопереробного цеху. 21 грудня 2016 року на замовлення відповідача виготовлено новий технічний паспорт на будинковолодіння [ADDRESS] , оскільки, як стверджує представник відповідача, в період зняття арешту зі спірного майна з 29 червня 2016 року по 19 грудня 2016 року відповідачем було збудовано нові приміщення м`ясопереробного цеху. Однак, висновки судової інженерно-технічної експертизи № 8126 від 25 червня 2020 року щодо площі і вартості об`єктів (приміщень) будинковолодіння, побудованих в період зняття арешту, викладені у формі припущення та не є категоричними. Інших доказів на підтвердження здійснення будівництва нових приміщень у вказаний період особисто відповідачем суду не надано. В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснила, що з точністю встановити коли саме здійснено будівництво приміщень господарської будівлі неможливо. Фактично нею лише порівнювалися два технічні паспорти на будинковолодіння станом на 17 січня 2013 року та 21 грудня 2016 року. Останній технічний паспорт приведений у відповідність до того, що виявлено в натурі, хоча обсяг об`єкту не змінився, за винятком навісу (літ.б1) площею 42,9 кв.м. При цьому суд зауважує, що навіс (літ.б1) не є предметом поділу, так як позивач не включила його до складу спільного майна подружжя. Крім того, технічний паспорт на домоволодіння, виготовлений станом на 17 січня 2013 року, містить ті ж самі будівельно-технічні характеристики об`єктів (висота, площа, об`єм), що і технічний паспорт, виготовлений станом на 21 грудня 2016 року. Зміни наявні лише в назві будівель та цифровому позначення об`єктів. Як вбачається з висновку судової інженерно-технічної експертизи № 170531/С від 25 вересня 2017 року визначити які об`єкти будинковолодіння [ADDRESS] були в жовтні 1981 року (на час одруження сторін у справі) неможливо; встановити на яку суму збільшилася вартість будівель і споруд (домогосподарства) за рахунок проведених ремонтних та будівельних робіт і використаних матеріалів у період з 13 листопада 1981 року по 11 лютого 2013 року неможливо; визначити, який відсоток від загальної ринкової вартості об`єктів складають витрати на ремонтні, будівельні роботи і матеріали, проведені за період з 13 листопада 1981 року по 11 лютого 2013 року неможливо. Разом з тим, експертом надано відповіді на вказані в ухвалі суду про призначення експертизи запитання на найближчі дати інвентаризації 13 лютого 1981 року та 13 лютого 2013 року. Враховуючи, що ці дати є максимально наближеними до періоду перебування сторін у шлюбі (13 листопада 1981 року - 11 лютого 2013 року), а докази про зміни у складі нерухомого майна з 13 лютого 1981 року по 13 листопада 1981 року відсутні, суд вважає за можливе прийняти до уваги висновки експерта щодо обсягу та вартості спірного майна за період з 13 лютого 1981 року по 13 лютого 2013 року. Згідно з вказаним висновком судової інженерно-технічної експертизи № 170531/С від 25 вересня 2017 року площа житлового будинку «А» [ADDRESS] до здійснення добудови (житлова добудова «А'-1») та прибудови (сіни «а») становила 41,0 кв.м. Вартість будівель і споруд (домогосподарства) в період з 13 лютого 1981 року по 17 січня 2013 року збільшилася за рахунок проведених ремонтних та будівельних робіт і використаних матеріалів на 1973347 грн. Відсоток, який складають витрати на ремонтні, будівельні роботи і матеріали, проведені за період з 13 лютого 1981 року по 17 січня 2013 року, від загальної ринкової вартості будівель і споруд (домогосподарства) в технічному стані на 13 лютого 1981 року складають 1090,6 %. Відсоток, який складають витрати на ремонтні, будівельні роботи і матеріали, проведені за період з 13 лютого 1981 року по 17 січня 2013 року, від загальної ринкової вартості будівель і споруд (домогосподарства) в технічному стані на 17 січня 2013 року складають 91,6 %. Таким чином, майно відповідача (спірне домоволодіння) за час шлюбу внаслідок спільних трудових та грошових затрат сторін істотно збільшилось у своїй вартості, а тому наявні підстави для визнання такого майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . При цьому покликання представника відповідача на неврахування експертом при проведенні вказаної експертизи нового технічного паспорту на будинковолодіння, виготовленого станом на 21 грудня 2016 року, суд вважає неспроможними, оскільки обсяг майна визначений експертом на час розірвання шлюбу між сторонами (11 лютого 2013 року), а технічний паспорт був виготовлений в 2016 року, тобто після звернення позивача до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні експерт [PERSON] пояснив, що не міг використовувати технічний паспорт, виготовлений в 2016 році, оскільки судом в ухвалі про призначення експертизи поставлене питання про зміни в обсязі та вартості майна за період з 1981 по 2013 роки. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України). Згідно з ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. З висновку експерта № 50213/1-С від 23 квітня 2015 року встановлено, що з технічної точки зору ступінь готовності незавершеного будівництва, вказаних в п.1 об`єктів (з врахуванням реконструкції, прибудови та добудови) становить 100 %. Враховуючи ступінь готовності об`єктів, а також їх будівельно-технічні характеристики, можна визначити окремі частини, що підлягають поділу в пропорції Ѕ на Ѕ, та довести до кінця будівництво [PERSON] і [PERSON] окремо один від одного. Експертом запропонований один варіант розподілу житлового будинку з добудовою, прибудовою та надвірними будівлями в частках Ѕ та Ѕ. Також технічно можливо поділити земельну ділянку в пропорції Ѕ на Ѕ частини. До моменту розірвання шлюбу сторони мали намір зареєструвати господарську будівлю як м`ясопереробний цех, однак в зв`язку з початком судового спору щодо поділу майна подружжя процедура реєстрації права власності на домоволодіння не була завершена і нині відповідач не вчиняє жодних дій щодо введення нових будівель в експлуатацію та реєстрації права власності, що позбавляє позивача можливості оформити право власності на належну їй частину спільного сумісного майна. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст.71 СК України) або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст.368 ЦК України). Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Правовий аналіз ст.60, 63, 69 СК України та ст.328, 331, 368, 372 ЦК України дає підстави для висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. У разі неможливості поділу об`єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі №6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі №6-388цс15, від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16 та Верховним Судом у постановах від 18 липня 2018 року у справі №509/2669/15-ц та від 3 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц. Таким чином об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами підлягає поділу між сторонами згідно з варіантом, зазначеним у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року, із припиненням права спільної сумісної власності на вказане майно. При цьому суд зауважує, що позивачу виділяється 47/100 частка будівель і споруд. Від стягнення компенсації 3/100 частки у праві спільної сумісної власності на майно в розмірі 59697 грн позивач відмовилася. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про неможливість поділу об`єктів нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм і правил. Добудова, прибудова та господарська будівля зведені на земельній ділянці, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. На час придбання відповідачем будинку та на час завершення добудови та прибудови до нього, які були проведені на підставі дозволу виконавчого комітету, чинним законодавством не передбачалося ні введення в експлуатацію приватних житлових будинків при набутті права власності на такі об`єкти, ні їх державної реєстрації. Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради надано згоду [PERSON] на розроблення містобудівного обґрунтування для реконструкції господарської будівлі з добудовою під м`ясопереробний цех та надалі погоджено таке обґрунтування архітеркурно-містобудівною радою. Відповідно до даних, які містяться в матеріалах інвентаризаційних справ Рівненського міжміського бюро технічної інвентаризації та Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації, добудова та прибудова самочинним будівництвом не визначені. Згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи № 50213/1-С від 23 квітня 2015 року об`єкти, вказані в п.1, не відповідають вимогам діючих нормативно-правових актів у галузі будівництва. Невідповідності полягають у тому, що відстань від найбільш виступних конструкцій господарської будівлі «Б-2» та навісу «Г» до межі сусідньої ділянки становить менше 1 метра. Однак, вказаний висновок не містить застереження, що зазначені невідповідності є істотними порушеннями будівельних норм і правил. За таких обставин суд не вбачає підстав для висновку, що вказані об`єкти (добудова, прибудова та господарська будівля) є самочинно збудованими. Покликання представника відповідача на те, що будинок аварійний та не придатний для житла, жодними доказами не підтверджено. Відповідно до рішення Рівненської міської ради від 4 липня 2000 року № 314 «Про передачу земельних ділянок у приватну власність та постійне користування» та державного акту на право приватної власності на землю серії РВ 02279 від 10 травня 2002 року [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1000 га, що розташована за адресою [ADDRESS] та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель. Вказана земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача, так як була безоплатно передана йому у приватну власність відповідно до Закону України «Про приватизацію земельних ділянок». Згідно з ч.1 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.4 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.18-2 постанови пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Таким чином підлягають до задоволення позовні вимоги про виділ сторонам в натурі зі спільної сумісної власності по Ѕ частині земельної ділянки згідно з варіантом, зазначеним у висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 50213/11 від 23 квітня 2015 року, із припиненням права спільної сумісної власності на земельну ділянку. Разом з тим, відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичної точки зору, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, відтак є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Разом з тим, аналіз положень ст.331 ЦК України у системному зв`язку з нормами ст.177-179, 182 ЦК України, ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації. В свою чергу, державна реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначений висновок міститься в постановах Верховного Суду України від 19 вересня 2011 у справі № 3-82гс11, від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та постанові Верховного Суду від 19 березня 2018 року у справі № 909/935/15. Враховуючи, що до складу спірного домоволодіння входить господарська будівля, не прийнята в експлуатацію у встановленому законом порядку, позовна вимоги про визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва задоволенню не підлягає. За таких обставин позов належить задовольнити частково. На підставі наведеного та

Outcome: partial