Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 17.07.2017р. звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням із зняттям з реєстраційного обліку. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивачеві на праві власності належить квартира №323, що по вул.. Козацька, 7 в м. Черкаси. З 16.10.1998р. по 29.06.2016р. вона була зареєстрована за іншою адресою, де і фактично проживала. У спірній квартирі проживали її син відповідач по справі, його дружина та онука (дочка сина). При цьому, у квартирі були і є зареєстрованими відповідачі. В подальшому, позивач змінила місце проживання і переїхала до квартири №323. Після цього, у сторін виникли суперечки, оскільки [PERSON] висунув вимогу щодо можливості проживання позивача у квартирі при умові, що він стане власником квартири. Згоди вони не дійшли і відповідач із сім»єю переїхали проживати до іншої квартири №132 цього ж будинку. Таким чином, з 12.07.2016р. відповідачі у квартирі №323 не проживають. У цій квартирі проживає лише сама позивач. При цьому, відповідачі не цікавляться питаннями утримання житла, не вплачують комунальні послуги, їхніх особистих речей у квартирі немає. Отже, просить суд, - визнати [PERSON], 13.04.1976р. народження та [PERSON], 06.03.2009р. народження такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №323, що по вул.Козацька, 7 в м. Черкаси із зняттям його з реєстраційного обліку, а також стягнути судовий збір. В судове засідання позивач не з»явилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. В судове засідання відповідачі, треті особи не з»явились, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Суд ухвалив заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи думку позивача, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що [PERSON], 1956р. народження є власником квартири №323, що по вул. Козацька, 7 в м. Черкаси на підставі свідоцтва про право власності від 04.01.2016р., що також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.01.2016р. За даними довідки Придніпровського райвідділу у м. Черкаси УДМСУ в Черкаській області №4940, в зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] Крім того, за даними паспорту позивача серія НЕ №749658, остання зареєстрована у спірній квартирі з 29.06.2016р. Як вбачається з даних акту №73, посвідченого головою ОСББ «95», відповідачі у квартирі №323 не проживають з 12.07.2016р. Таким чином, суд вважає, що відповідачі, понад рік без поважних причин повністю втратили звязок з помешканням, їхні речі в квартирі відсутні, квартплату відповідач не сплачує, не займається утриманням нерухомого майна. Судом не встановлено жодних обставин щодо вчинення позивачем, перешкод відповідачам у користуванні ними житлом. Крім того, відсутні обєктивні дані вважати, що відповідачі не проживають в квартирі з поважних причин. Як передбачено ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст.58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України). Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст.391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члені сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, за результатами розгляду справи, судом встановлено, що цивільні права позивача порушуються відповідачами, тобто останніми створені власнику нерухомого майна перешкоди у здійсненні права користування, розпоряджання майном, а тому вони підлягають захисту у спосіб, що обраний позивачем. Такий висновок суду узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11. Так, у тексті постанови зазначено, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, предявивши одну з вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Слід зазначити, що відповідачами не надано до суду жодних належних, допустимих та переконливих доказів в обґрунтування заперечень проти позову. Крім того, на думку суду, необхідно зобов»язати відповідачів вчинити певні дії, якими будуть припинені порушення цивільних прав позивача. Під час розгляду справи встановлено, що відповідачі не проживають у [INFO] без поважних причин з липня 2016р., залишивши помешкання добровільно, їхні особисті речі відсутні, комунальні послуги не сплачують, не приймають участі в утриманні житла. Відсутні будь-які належні, допустимі та переконливі докази про те, що позивач як власник квартири, вчиняє дії, направлені на перешкоджання відповідачам користуватися житловими приміщеннями у вказаній квартирі. Отже, судом встановлено, що позивач не може користуватися своїми правами щодо володіння, користування та розпорядження нерухомим майно, оскільки відповідачі чинять йому відповідні перешкоди. На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. Крім того, відповідно до статті 88 ЦПК України, необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 640грн. 00коп., який сплачено позивачем відповідно до квитанції від 17.07.2017р. На підставі викладеного та

Outcome: approved