Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

Позивач 16 грудня 2012 року звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батьківство із актового запису про народження дитини (а.с.3-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який було розірвано 24 травня 2013 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Зазначивши, що з січня 2012 року сторони проживали окремо, у зв'язку із фактичним припинення шлюбних відносин. В 2013 році позивач почав мешкати із іншою жінкою. Народжена [INFO] року дитина - [PERSON], була зареєстрована відповідачкою в Ленінському відділі РАЦС та отримала свідоцтво про народження, де у відомостях про батька вказано колишнього чоловіка, оскільки з моменту розірвання шлюбу та до народження дитини не спливло 10 місяців, як зобов'язує орган реєстрації актів цивільного стану. Враховуючи вищевикладене та наголошуючи на тому, що не являється батьком дитини позивач просив суд встановити, що він не є батьком дитини - [PERSON], народженої у м.Дніпропетровську [INFO] року, що народилась у [PERSON], [INFO], уродженки м. Дніпропетровська; виключити відомості про нього як батька дитини - [PERSON], [INFO], із актового запису про народження дитини №1459 від 18.10.2013 року складеного Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції; відновити попередні дані, внесені до запису акту про народження до графи «відомості про батька» до встановлення батьківства; виключити по-батькові [PERSON] дитини [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити в повному обсязі (а.с.16). Відповідачка у судове засідання не з'явилась. Про день час та місце судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Проти позовних вимог не заперечувала (а.с.17). Третя особа - Ленінський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції в особі свого представника, в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомила. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.122 Сімейного кодексу України, дитина зачата і (або) народження у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 05.08.2006 року, 05 серпня 2006 року було зареєстровано шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який розірвано 24 травня 2013 року (а.с.5,7). Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.8). Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 18 жовтня 2013 року складено актовий запис про народження [PERSON], [INFO], за №1459, в якому батьками записано [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Згідно з ст.136 СК України, особа, яка записана батьком дитини має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа яка записана батьком дитини має право оспорювати своє батьківство, пред'являти позов про виключення запису про нього як про батька з актового запису про народження дитини. Оскільки відповідачка визнала позов повністю, таке визнання не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, при таких обставинах, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення того, що [PERSON] не є батьком дитини та виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини підлягають задоволенню. Таким чином, оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог вважає, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, доведені, а тому підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial