Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

Позивач 14.01.2020 р. звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів [PERSON] та [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] , мотивуючи тим, що вона є власником спірного житлового будинку. Відповідач [PERSON] є її сином, а відповідач [PERSON] є хрешеним сином покійного чоловіка, вони зареєстровані у спірному житловому будинку, однак фактично у ньому не проживають, комунальні послуги не сплачують, витрат по утриманню будинку не несуть. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27 березня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Позивач пояснила, що з сином [PERSON] не спілкується багато років, їй відомо, що він проживає у співмешканки у Запоріжжі . [PERSON] вона пустила проживати та зареєструвала його, оскільки у нього вкрали документи. Він жив у неї рік поки не поновив паспорт, а потім поїхав до матері та більше не повертався. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомллися належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, не подано відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив провести заочний розгляд справи, постановив заочне рішення. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є онуком позивачки, відповідачі в будинку позивачки не проживають. У позивачки в гостях буває часто та жодного разу відповідача [PERSON] не бачив. Його дядько [PERSON] також більше 5 років не проживає у спірному житлі. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачам проживати у житлі йому невідомі, речі відповідачів у будинку відсутні. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що позивачка його двоюрідна сетра, яка проживає у будинку сама, буває у неї раз на місяць, відповідачі у будинку не проживають. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачам проживати у житлі йому невідомі, речі відповідачів у будинку відсутні. Суд, заслухав вступне слово позивача та її представника, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідків, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджено договором дарування від 19.01.1994 року (арк. справи 5-6). Згідно довідки №147 виданої 05.09.2019 року головою органу самоорганізації населення квартального комітету №2, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , останні за вказаною адресою не проживають (арк. справи 11). Відсутність речей відповідачів та їх не проживання у спірному житловому приміщенні підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] . У суду не має сумнівів щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених свідками. Дані про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об`єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим суду доказам. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. За ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі мали об`єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їм позивач не чинила, майно та речі відповідачів в будинку відсутні, поважних причин для їх відсутності у спірному житловому приміщенні не існувало. Відсутність відповідачів за місцем мешкання понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідачі, не мешкаючи в спірному житловому будинку з 2016 року, без поважних причин, втратили право користування житловим приміщенням, в зв`язку з чим підлягають визнанню такими в судовому порядку. Крім того, в силу ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивача 840,80 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору по 420,40 грн. з кожного. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 28 вересня 2020 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved