Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

Позивач 14 червня 2019 року звернулася до суду з вказаним позовом та свої вимоги мотивує тим, що 24 липня 2010 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та знаходиться у неї на утриманні. Позивач у позові зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося. Відповідач не піклувався про створення нормальних сімейних стосунків, не було взаємоповаги один до одного та виховання дитини, були постійні сварки та непорозуміння. Ставлення до сім`ї призвело до розладу фактичного припинення шлюбних відносин. Шлюб на даний момент є лише формальним, оскільки особисті відносини між ними уже тривалий час мають негативний характер. На даний момент сім`я повністю розпалася, відповідач у вихованні та догляді за дитиною на даний момент участі не бере, матеріальну допомогу не надає. Відповідач отримує регулярний дохід, офіційно працює в ТОВ «Гуалапак Україна», тому сплачувати аліменти має змогу. За таких обставин, просить розірвати шлюб та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі ј частини заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття. Просить допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу, встановленої законом. Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 21 червня 2019 року відкрито провадження по зазначеній справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 20 вересня 2019 року об 11 год. 00 хв. 30 липня 2019 року від відповідача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких зазначає позовні вимоги визнає в частині вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з дати ухвалення рішення. Додатково зазначає, що після припинення фактичних шлюбних відносин з позивачем, він продовжує надавати [PERSON] матеріальну допомогу в добровільному порядку, а саме: кожного місяця двічі на місяць відраховує 25% від заробітної плати та авансу на її утримання та передає ці кошти позивачу готівкою. Викладені доводи позивача стосовно того, що він не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, не відповідає обставинам справи. Також вказує на те, що він цікавиться життям дитини, приймає участь у її вихованні, піклується про фізичний, духовний розвиток, тобто не ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В підготовче судове засідання сторони не з`явилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином, від них надійшли письмові заяви, в яких просять слухати справу в їх відсутність, позивач заявлені вимоги підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнав у повному обсязі. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі уклали шлюб 24 липня 2010 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції, за актовим записом № 884, що підтверджується свідоцтвом про шлюб на а.с. 5. Згідно вимог ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і рішення про розірвання шлюбу суд постановляє, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя чи інтересам дітей сторін Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. В зв`язку з тим, що подружжя втратило взаєморозуміння, почуття любові та довіри один до одного, вони вважають, що їх сім`ю зберегти неможливо. На даний час вони не підтримують шлюбних стосунків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову про розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому на підставі ст. 112 СК України шлюб між сторонами необхідно розірвати. Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів, судом встановлено наступні обставини. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачкою і перебуває на її утриманні, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 6). За ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. За нормами ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Визначаючи розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач [PERSON] є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, особи, які б перебували на його утримані, відсутні, і він має об`єктивну можливість виплачувати аліменти. Будь-яких доказів, які б спростовували ці обставини, відповідач не надав, та ним позовні вимоги визнані. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначений позивачем розмір аліментів на утримання дитини буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача, та інших осіб. За ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Зазначений позов поданий до суду 14 червня 2019 року. Таким чином позов підлягає задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ј частини усіх видів доходу відповідача, щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 50% від розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку із задоволенням позову про стягнення аліментів, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved