Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі-позивач) звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON] , у якому, з урахуванням роз`єднання позовних вимог, просила визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь позивача на дитину [PERSON] , [INFO] , додаткові витрати в розмірі 1000,00 гривень щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , вважає за доцільне визначити з матір`ю, оскільки вона найбільше приділяє уваги дитині, дбає про її розвиток та бажає виховувати її і дбати про неї в майбутньому, а батько дитини бажає створити нову сім`ю. На даний час позивач та донька проживають за адресою: [ADDRESS] . Місцем реєстрації є [ADDRESS] , де зареєстрована і позивач та наразі там проживають її батьки. Позивач вказує, що між сторонами у справі існує спір щодо визначення місця проживання дитини, оскільки відповідач не визнає такого права за позивачем. Також позивач зазначає, що донька [PERSON] навчається у загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №32 міста Житомира. Про духовний та фізичний розвиток дитини дбає лише позивач та забезпечує її життєдіяльність самостійно, сама несе витрати на купівлю продуктів харчування, одягу, взуття, шкільного приладдя, лікування та оздоровлення. Вартість харчування у школі складає понад 800 грн в місяць. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного хворого дитина потребує додаткових коштів на її утримання, а саме на санаторно-курортне лікування в санаторіях ортопедичного та гастроентерологічного типу. Вартість такого лікування не є безкоштовною та залежить від типу та місця розташування лікувального закладу. Посилаючись на необхідність оплати за харчування в школі та необхідність щорічного оздоровлення у зв`язку зі станом здоров`я дитини, позивач вважає, що з відповідача підлягають стягненню додаткові витрати на дитину у розмірі не менше 1000 грн щомісячно. Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 06.11.2020 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та викликано сторони в засідання. Ухвалою суду від 09.03.2021, з урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 16.03.2021, задоволеноклопотання представника позивача про роз`єднання позовних вимог та ухвалено роз`єднати у самостійні провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу і стягнення аліментів на дитину, та про визначення місця проживання дитини і стягнення додаткових витрат на дитину. Позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] , за участю третьої особи Органу опіки та піклування Радомишльської міської ради, про визначення місця проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , з матір`ю, [PERSON] та про стягнення додаткових витрат на дитину ухвалено розглядати в цьому провадженні. 05.07.2021 у судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про поновлення строку для подання до суду відзиву на позов та просила відзив приєднати до матеріалів справи. У подальшому, 15.07.2021 відзив на позовну заяву разом з заявою про поновлення процесуального строку надійшов до суду поштою. Протокольною ухвалою суду від 05.07.2021 у задоволенні клопотання представника позивача про поновлення строку для подання до суду відзиву на позов та приєднання відзиву до матеріалів справи відмовлено. Ухвалою суду від 05.07.2021 клопотання представника позивача задоволено та залучено до участі у справі орган опіки та піклування Житомирської міської ради, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Згідно з протокольною ухвалою суду від 22.10.2021 підготовче провадження у справі було закрито та призначено розгляд справи по суті. 24.11.2021 до суду надійшов висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] . У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити. Пояснила, що лікування дитини проводиться на морі, а весною та осінню відбувається загострення хвороби і позивач витрачає значні суми коштів на придбання ліків, без яких дитина не може дихати, однак квитанцій про здійснення оплати за придбання ліків, позивач не має. Також дитина має алергію на препарати та потребує індивідуального лікування. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав та просив задоволити, пояснив, що додаткові витрати позивача на утримання дитини полягають у необхідності оплати за санаторно-курортне лікування дитини. У зв`язку з відсутністю спеціальних установ, у яких можна проходити таке лікування, у позові зазначено середню ціну. Крім того, позивач несе витрати з оплати харчування дитини у школі, додаткового вивчення англійської мови. Представник відповідача у судовому засіданні вказала, що проти задоволення вимоги про визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідач не заперечує. Щодо задоволення вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відповідач заперечує. Відповідачу відомо, що дитина хворіє на алергічний риніт та потребує у зв`язку з цим лікування, однак у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують розмір понесених позивачем витрат та що такі витрати є систематичними. Відповідач сплачує аліменти, тому вважає, що підстави для сплати додаткових витрат, відсутні. Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради у судовому засіданні вказала, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матір`ю, оскільки дитина наразі проживає з нею, мати створила всі належні умови для проживання дитини, дбає про дитину. На лист органу опіки та піклування, який направлявся відповідачу, надійшла відповідь про те, що він не заперечує проти визначення місця проживання дитини з матір`ю. При ухваленні рішення просила врахувати висновок органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини. Представник третіх осіб органу опіки та піклування Радомишльської міської ради та Радомишльської міської ради Житомирської області у судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.06.2013, розірвання якого було предметом судового розгляду в іншій цивільній справі. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відповідно до змісту копії довідки №04-04/7/305 від 25.08.2020, виданої в.о. старости Краснобірського старостинського округу с. Краснобірка Радомишльського району Житомирської області, позивач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою [ADDRESS] . До складу її сім`ї входить дочка [PERSON] , [INFO] . Згідно з копією договору найму від 04.07.2020, який укладено між [PERSON] та [PERSON] , остання винаймає квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Сума орендної плати на місяць визначена сторонами договору у сумі 4000,00 грн + вартість комунальних послуг. Відповідно до довідки про доходи, [PERSON] працює у ТОВ «Люцина» на посаді касира. Загальна сума доходів за період з серпня 2019 року по серпень 2020 року становить 49704,75 грн. Як вбачається з копії виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, [PERSON] , [INFO] , хворіє на хронічний алергічний риніт. [PERSON] , [INFO] , навчається у Житомирський загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №32, що підтверджується копією довідки директора школи №44 від 14.09.2020. Також у матеріалах справи наявна копія квитанції про оплату за харчування дитини у школі. Рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради №1336 від 17.11.2021 затверджено висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] . Відповідно до змісту висновку, [PERSON] разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї, наданого Житомирським міським центром соціальних служб міської ради, [PERSON] створила належні умови для проживання дитини. Дівчинка забезпечена усім необхідним для повноцінного розвитку. [PERSON] здатна виконувати свої батьківські обов`язки та забезпечувати потреби дитини у повному обсязі. У характеристиці на ученицю 2-А класу загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №32 м. Житомира [PERSON] зазначено, що дівчинка навчається в ЗОШ №32 з 01 вересня 2020 року. «...Мати [PERSON] , [PERSON] , систематично цікавиться навчанням дочки, її успіхами, бере активну участь у житті класу - очолює батьківський комітет класу. Батько, [PERSON] , протягом вересня-жовтня 2021 року жодного разу не звернувся до вчителя щодо інформації про навчання дочки». Відповідно до повідомлення комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Житомирської міської ради, законним представником дитини подано декларацію та обрано лікаря, який надає дитині первинну медичну допомогу. [PERSON] має самостійний дохід. У матеріалах справи відсутні докази неналежного виконання [PERSON] батьківських обов`язків чи аморальної поведінки, які унеможливлюють виховання та утримання дитини. Враховуючи вказані вище факти, виходячи з інтересів дитини, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Також представником органу опіки та піклування надано до суду копію листа представника відповідача [PERSON] , який був надісланий нею на адресу служби у справах дітей Житомирської міської ради у відповідь на лист служби щодо позиції відповідача відносно вирішення питання визначення місця проживання його дочки [PERSON] , та був отриманий адресатом 23.11.2021, відповідно до змісту якого відповідач не заперечує щодо проживання дитини з матір`ю, якщо умови, в яких перебуває дитина, відповідають законодавчим вимогам та не будуть шкодити інтересам дитини. У листі також вказано, що відповідач залишає за собою право перегляду визначення місця проживанні дитини, якщо умови проживання дитини погіршаться та не будуть відповідати інтересам дитини, або дитина самостійно захоче обрати місце проживання з одним з батьків. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних, історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76). У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження №61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку». Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі досліджених доказів, судом встановлено, що дочка [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка створила належні умови для виховання та розвитку дитини, приділяє дитині належну увагу, дбає про її розвиток, навчання та здоров`я. Судом не встановлено, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні дитини з батьком. Також суд приймає до уваги висновок виконавчого комітету Житомирської міської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання [PERSON] , відповідно до якого виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] , оскільки зі змісту висновку встановлено, що його складено на підставі повного та всебічного дослідження обставин щодо умов проживання дитини та участі батьків в утриманні та вихованні дитини. На підставі вищевикладеного, виходячи із найкращих інтересів дитини, приймаючи до уваги, що дитина і наразі проживає з матір`ю, яка належно дбає про дочку, при цьому, порушення позитивних взаємовідносин дитини з матір`ю можуть мати негативний вплив на подальший розвиток дитини; зважаючи на визнання відповідачем позову у частині вимог щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю, суд доходить висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з матір`ю. При цьому, суд вважає за доцільне зазначити, що батько дитини, який безумовно відіграє важливу роль у її житті, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того, з ким вони буде проживати. Визначення місця проживання дитини з однім із батьків не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Щодо вимоги позову у частині стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрати в розмірі 1000,00 гривень щомісячно на дитину [PERSON] , [INFO] , суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 3 ст. 12 УПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 27 Конвенції про права дитини, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789 ХІІ від 27.02.91 року (далі - Конвенція), передбачено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 185 Сімейного кодексу України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Як зазначає Верховний Суд у постанові № 336/1488/19 від 26.08.2020 року в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Крім того, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Обґрунтовуючи вимогу про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивач посилається на те, що дитина хворіє на хронічний алергічний риніт, потребує придбання ліків та санаторно-курортного лікування у санаторіях ортопедичного та гастроентерологічного типів. На підтвердження вказаної обставини позивач надала копію виписки з медичної карти дитини, якою підтверджується наявність у дитини зазначеного хронічного захворювання. Однак, будь-яких доказів, з яких було б можливо встановити розмір реально понесених або прогнозованих витрат, які необхідно здійснити для лікування дитини, позивачем не надано. З пояснення представника позивача, які надані ним у судовому засіданні, встановлено, що розмір додаткових витрат, які позивач просить стягнути з відповідача, ґрунтується на припущеннях, жодних доказів реальності таких витрат, сторона позивача не має. Так само відсутні будь-які докази того, що дитина потребує санаторно-курортного лікування у санаторіях ортопедичного та гастроентерологічного типів. Також позивач посилається на необхідність оплати харчування дитини у школі, вартість якого становить 800,00 грн на місяць, та на те, що дитина додатково вивчає англійську мову. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат, які несе позивач на оплату харчування дитини у школі, оскільки зазначені витрати є звичайними витратами, а не такими, що викликані особливими обставинами, з якими ст. 185 Сімейного кодексу України пов`язує участь батьків у додаткових витратах на дитину. Крім того, будь-яких доказів, що дитина додатково вивчає англійську мову, що позивач несе у зв`язку з цим витрати, та того, що вивчення іноземної мови пов`язано з розвитком здібностей дитини, матеріали справи не містять. На підставі вищевикладеного, суд, на підставі досліджених доказів, дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] у частині вимог про стягнення додаткових витрат на дитину задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не підтверджено належними доказами наявність таких додаткових витрат та їх розмір. Оскільки судом задоволено позов у частині вимог про визначення місця проживання дитини, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в розмір 840,80 грн.

Outcome: partial