Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

позивач [PERSON] 22.09.2021 звернувся в суд із позовом до відповідача Державного підприємства «Львівський бронетанковий завод» (далі ДП «Львівський БТЗ»), в якому просить поновити його на роботі у ДП «Львівський БТЗ» інженером-технологом ІІІ категорії та стягнути з відповідача в його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26 серпня 2021 року до дня поновлення на роботі, який на день пред`явлення позову, становить 13\~348,07 грн. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що він працював інженером-технологом ІІІ категорії у ДП «Львівський БТЗ» з 26 жовтня 2016 року, однак наказом від 25.08.2021 був звільнений у зв`язку із скороченням штату працівників згідно із п.1 ст.40 КЗпП України. Його звільнення з роботи вважає незаконним з таких підстав. У наказі про звільнення зазначено, що такий наказ виданий відповідно до наказу №137 від 17.06.2021 та подання голові Профспілкового комітету без відмітки про номер та дату реєстрації. Разом з тим, подання профкому про його звільнення у його присутності не розглядалось та його зміст йому не відомий. Окрім цього, про звільнення його персонально за два місяці не повідомляли та не пропонували інші вакансії, які відповідають його кваліфікації, на протязі всього часу до дати звільнення. Не пропонувались навіть вакансії робітників, хоча 12.07.2021 на офіційному сайті заводу з`явились вакансії слюсарів-ремонтників, бакелітчиків, станочників. Також вказав, що він має переважне право залишитись на роботі, порівняно з іншими працівниками, які зараз працюють у відповідача. Зокрема, у нього вища освіта по спеціальності, виконував на протязі останніх 3-х років більш кваліфіковану роботу та має більший стаж робот на підприємстві. Разом з тим, 09.07.2021 був виданий наказ №169 К(п) про притягнення його до дисциплінарної відповідальності за нібито неналежне виконання своїх посадових обов`язків з метою зменшити його переважне право залишення на роботі згідно із ч.2 ст.42 КЗпП України. Таким чином, вважає, що його звільнення з роботи було незаконним, тому просить поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати його звільнення до дня ухвалення рішення. Для розрахунку середнього заробітку, надав дані щодо його середньоденної заробітної плати, розрахованої за два останні відпрацьованих місяці, який становить 702,53 грн. Ухвалою від 23.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено справу до судового розгляду. Від представника відповідача ДП «Львівський БТЗ» Ланець А.С. 12.10.2021 надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній позовні вимоги не визнав, вважає такі безпідставними та не обґрунтованими, з огляду на таке. 23.07.2021 т.в.о. директора ДП «Львівський БТЗ» Шандра Б.С. звернувся до Голови профспілкового комітету Ткачука Я.О. з поданням стосовно дачі згоди на звільнення інженера-технолога ІІІ категорії [PERSON] з 23.08.2021 за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Станом на момент звільнення ДП «Львівський БТЗ» не одержало від профспілкового комітету підприємства письмового повідомлення про прийняте ним рішення. Як вбачається з листа Голови профспілкового комітету від 05.10.2021 №24, подання було отримано профспілкою 23.07.2021, однак розгляд питання щодо дачі згоди на звільнення [PERSON] профспілковим комітетом не проводився у зв`язку із відсутністю кворуму по причині захворюваності на Covid-19 та сезоном відпусток. Таким чином, згідно із ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст.43 КЗпП України вважається, що профспілковий орган дав згоду на розірвання трудового договору. Вказує, що не відповідають дійсності покликання позивача на те, що його не було повідомлено про наступне вивільнення не пізніше, ніж за два місяці, оскільки згідно з актом від 22.06.2021 №7 позивач був ознайомлений з наказом від 17.06.2021 №137 «Про зміни до штатного розпису підприємства, скорочення штату та чисельності працівників». Відповідно до вказаного наказу з 20.08.2021 виводилась за штатного розпису посада інженера-технолога ІІІ категорії, яку обіймав [PERSON] . Від проставлення підпису про ознайомлення з даним наказом [PERSON] відмовився. Одночасно позивачу було вручено для ознайомлення повідомлення про скорочення посади інженера-технолога ІІІ категорії з письмовою пропозицією переведення на вакантну посаду прибиральника виробничих приміщень. З цим повідомленням [PERSON] ознайомився, однак свій підпис про ознайомлення поставити відмовився. Стосовно вакантних посад робітників, про які йдеться на офіційному сайті підприємства, вказав, що у липні 2021 на офіційному сайті ДП «Львівський БТЗ» була розміщена інформація про наявність вакансій машиніста крана, електромонтера 5-го розряду, бакелітника 2 розряду, токаря 3 розряду, фрезерувальника 3 розряду, шліфувальника 3 розряду, паяльщика 4 розряду, коваля на молотах і пресах 3 розряду. Разом з тим, для зайняття вищевказаних робітничих посад, необхідними для роботодавця була наявність відповідної професійно-технічної освіти за професією токаря, фрезерувальника, шліфувальника тощо, а також спеціальних кваліфікаційних вимог, а у позивача їх немає. Щодо переважного права позивача на залишення на роботі, про що вказує останній, зазначив таке. Згідно із наказом від 17.06.2021 №137, з 20.08.2021 підлягала виведенню із штатного розпису підприємства одна посада інженера-технолога ІІІ категорії. Більше того, згідно із штатним розписом ДП «Львівський БТЗ» станом на 17.06.2021 на підприємстві була тільки одна посада інженера-технолога ІІІ категорії, таким чином норми чинного законодавства про переважне право на залишення на роботі у цьому випадку не застосовується. Окрім цього, щодо розрахунку позивачем середнього заробітку за час вимушеного прогулу зазначив, що при здійсненні такого, позивач залишив поза увагою Порядок обчислення\~середньої заробітної\~плати,\~затверджений Постановою\~КМУ від\~02.02.1995\~року №100. Згідно розрахунків відповідача, з огляду на вказану Постанову, середня заробітна [PERSON] за один робочий день складає 642,31 грн., а не 702,53 грн. Від позивача [PERSON] 25.10.2021 надійшла відповідь на відзив відповідача, у якій позивач просив відхилити доводи, викладені у відзиві відповідача на позовну заяву, як необґрунтовані. Зазначив, що на час звільнення, окрім посад, із необхідною професійно-технічною освітою та кваліфікацією, на ДП «Львівський БТЗ» були вакантні і посади, які йому цілком підходили як по освіті, так і по практичним навичкам. Від представника\~відповідача 04.11.2021\~надійшли заперечення\~на відповідь\~на відзив,\~а також\~у судовому\~засіданні 06.12.2021\~представник долучив\~додаткові пояснення,\~у яких\~останній додатково\~наводить спростування\~обґрунтувань позову\~ [PERSON] \~та правомірність\~його звільнення.\~Зокрема,\~надав інформацію\~щодо вакантних\~посад на\~підприємстві та\~вимог для\~зайняття таких.\~ У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, що наведені у такому, та відповіді на відзив, просять позов задовольнити. Додатково представник позивача зазначив, що позивачу [PERSON] не були запропоновані усі наявні вакантні посади на підприємстві у період з 22.06.2021 по 25.08.2021. Виходячи із заперечень, наданих представником відповідача, щодо необхідності певної освіти та кваліфікації для зайняття таких посад, як бекелітник, терміст, слюсар-ремонтник та водій автотранспортних засобів гаража, вакантна посада прибиральника не має таких вимог. Позивачу [PERSON] було запропоновано лише одну посаду прибиральника виробничих приміщень, хоча на підприємстві була ще одна вакантна посада прибиральник службових приміщень, яка не була запропонована позивачу. Окрім цього, позивач та його представник зазначили, що не заперечують щодо розрахунку середньоденного заробітку позивача в розмірі 642,31 грн., для визначення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Представник відповідача ДП «Львівський БТЗ» Ланець А.С. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позовних вимог, надав пояснення, які відповідають змісту відзиву на позовну заяву та додаткових пояснень. Вважає, що звільнення з роботи позивача [PERSON] було проведено у відповідності до норм чинного законодавства про працю. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до такого висновку. \~ \~ \~ \~Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] з 26.10.2016 працював у ДП «Львівський БТЗ» на посаді інженера-технолога у групі цехових технологів технологічного бюро Відділу головного технолога, 03.09.2018 [PERSON] переведено на посаду інженера-технолога ІІІ категорії. \~ \~ \~ \~Згідно із наказом директора ДП «Львівський БТЗ» [PERSON] від 17.06.2021 №137 «Про зміни до штатного розпису підприємства, скорочення штату та чисельності працівників», у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, виведено з 20.08.2021 із штатного розпису підприємства (технічний відділ) посади: інженер-технолог 2 посади, інженер-технолог ІІІ категорії 1 посада, інженер-технолог І категорії. Пунктом 3 вказаного наказу передбачено: «Начальнику ВУП [PERSON] попередити працівників про вивільнення за ст.40 КЗпП України і запропонувати працівникам, які підпадають під скорочення, переведення за їхньою згодою на вакантні посади (за наявності таких на момент попередження) та протягом двомісячного терміну повідомляти про появу нових вакантних посад. \~ \~ \~ \~Як вбачається з акту №7 від 22.06.2021 ДП «Львівський БТЗ», інженер-технолог ІІІ категорії технічного бюро [PERSON] 22.06.2021 був ознайомлений з наказом від 17.06.2021 №137, однак від проставлення власноручного підпису про ознайомлення з даним наказом відмовився. 22.06.2021 [PERSON] було вручене для ознайомлення письмове повідомлення про скорочення посади інженера-технолога ІІІ категорії з 20.08.2021 з пропозицією переведення на вакантну посаду прибиральника виробничих приміщень. [PERSON] ознайомився з даним повідомленням, але поставити підпис про ознайомлення відмовився. Директор ДП «Львівський БТЗ» 23.07.2021 звернувся з поданням до Голови профкому ДП «Львівський БТЗ» Ткачука Я.О. про надання згоди на звільнення працівників, зокрема і [PERSON] , за скороченням штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до наказу директора ДП «Львівський БТЗ» В.А.Антощука від 24.06.2021 №145 «Про скорочення працівників» у зв`язку із зменшенням обсягів виробництва, потребою скорочення витрат на утримання апарату управління підприємства, з метою підвищення ефективності і оптимізації управління підприємством, враховуючи проведений аналіз економічних можливостей підприємства наказано розпочати на підприємстві процедуру скорочення штату та кількості всіх категорій працівників, крім основних робітників основного виробництва. Згідно із відповіддю голови профспілкового комітету Ткачука Я.О. від 05.10.2021 розгляд питання щодо дачі згоди на звільнення [PERSON] профспілковим комітетом не проводився у зв`язку із відсутністю кворуму по причині захворюваності на Covid-19 та сезоном відпусток. Згідно із ст.39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст.43 КЗпП України, якщо в 15-денний термін профспілковий орган не розглянув подання на звільнення, вважається, що він дав згоду на розірвання трудового договору. Наказом ДП «Львівський БТЗ» від 25 серпня 2021 року №209 К(п) «Про припинення трудового договору», звільнено [PERSON] з 25.08.2021 у зв`язку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7\~ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю згідно із ст.5-1КЗпП України, є правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення. За правилами ст. 4 Конвенції Міжнародної організації праці №158 від 22 червня 1982 року «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» (ратифікована 04 лютого 1994 року) трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до вимог ст. ст. 2, 36, 40, 41 КЗпП України, право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбаченому трудовим законодавством. Згідно ч.1\~ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за\~пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Згідно з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах\~від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Отже, суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний, зокрема, перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, на ДП «Львівський\~БТЗ» відбулись зміни в організації виробництва і праці, зокрема скорочення чисельності та штату працівників. Згідно із довідкою начальника відділу організації праці та заробітної плати ДП «Львівський БТЗ» Г.А. Ласаєвої Г.А. №2535, в штатному розписі підприємства станом на 17.06.2021 була одна посада інженера-технолога ІІІ категорії, яка була виведена із штатного розпису з 20.08.2021 відповідно до наказу від 17.06.2021 №137. Довідкою ДП «Львівський БТЗ» №2534 від 12.10.2021 повідомлено суд про те, що технологічне керівництво цехом №3 здійснювали інженер-технолог ІІ категорії [PERSON] (наказ про присвоєння ІІ категорії від 26.06.2016 №209К (п) та інженер-технолог ІІІ категорії [PERSON] (наказ про присвоєння ІІІ категорії від 03.09.2018 №274К (п)). Частиною другою\~статті 40 КЗпП України\~встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Згідно з частинами першою, третьою\~статті 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду, стану здоров`я тощо. Вказаний правовий висновок відповідає правовим позиціям, викладеним Верховним Судом у Постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 488/4844/15-ц, Постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 761/37621/16-ц. При цьому,\~роботодавець зобов`язаний\~запропонувати всі\~вакансії,\~що відповідають\~зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється, працював. Оскільки обов`язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3\~ст. 492 КЗпП України\~роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Згідно із довідкою №2789 від 09.11.2021 щодо вакансій на ДП «Львівський БТЗ», за період з 22.06.2021 по 25.08.2021 на підприємстві були наявні вакансії: уповноважений з антикорупційної діяльності, начальник відділу інформаційних технологій, фахівець відділу безпеки, прибиральник службових приміщень, прибиральник виробничих приміщень, прибиральник територій, контролер на контрольно-пропускному пункті, інженер з метрології, токар, електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування, шліфувальник, фрезерувальник, бекелітник, терміст, машиніст крана, слюсар-ремонтник бойових і спеціальних машин, слюсар-електрик з ремонту електроустаткування бойових і спеціальних машин та водій автотранспортних засобів гаража. В ході розгляду справи представник позивача зазначив, що позивач [PERSON] міг претендувати на зайняття таких посад: прибиральник службових приміщень, прибиральник виробничих приміщень, прибиральник територій, контролер на контрольно-пропускному пункті, бекелітник, терміст, слюсар-ремонтник бойових та водій автотранспортних засобів гаража. Разом з тим, із характеристик вказаних вакансій та вимог до претендентів для їх зайняття, а також наданих представником відповідача ДП «Львівський БТЗ» документів відносно кожної з вищеперелічених посад, вбачається, що [PERSON] міг претендувати лише на посади прибиральників та контролера на контрольно-пропускному пункті. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, позивачу [PERSON] письмовою пропозицією запропоновано переведення на одну вакантну посаду - прибиральника виробничих приміщень, жодної іншої посади запропоновано не було. Однак, згідно з наказом №176 К (п) від 16.07.2021 «Про прийняття на роботу», з 19.07.2021 прийнято на роботу [PERSON] на посаду прибиральника службових приміщень відділу соціальних питань. Вказану посаду, яка була вакантною, не було запропоновано відповідачу [PERSON] після скорочення його посади на підприємстві. Окрім цього, як вбачається з матеріалів справи, на час звільнення [PERSON] , на підприємстві була такрож вакантна посада контролера на контрольно-пропускному пункті. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивач був звільнений з роботи з порушенням вимог трудового законодавства, у відповідача дійсно мало місце скорочення штату, натомість власник під час скорочення штату не запропонував позивачу усі інші посади, які були вільними на час скорочення штату, що є порушення трудових прав та гарантій [PERSON] , визначених ч. 2 ст.\~40, ч. 3 ст.\~49-2 КЗпП України. Відповідно до частини першої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що у зв`язку із звільненням позивача з порушенням норм трудового законодавства, [PERSON] слід поновити на роботі. За правилами частини другої\~статті 235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. У випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, встановленими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100\~(зі змінами, внесеними\~постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348). Вимушений прогул\~- це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. На день розгляду справи позивач [PERSON] перебував у вимушеному прогулі з 26.08.2021 по 21.12.2021, тобто 83 робочих дні. Представником позивача у позовній заяві надано розрахунок середньоденної заробітної плати [PERSON] , який становить 702,53 грн. Разом з тим, представником відповідача спростовано такий розмір та надано розрахунок середньоденної заробітної плати позивача у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, який становить 642,31 грн. У судовому засіданні сторона позивача погодилась та не спростувала вказаний розмір, відтак такий розмір прийнято до уваги при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу. \~ \~ \~ \~Слід також зазначити, що п.6\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, відтак суд визначає суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу без утримання податку й інших обов`язкових платежів. \~ \~ \~ \~Із урахуванням вищенаведеного, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 53\~311 грн. 73 коп., з розрахунку: 83 (кількість робочих днів) х 642 грн. 31 коп. (середньоденний розмір заробітної плати), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача без утримання податку й інших обов`язкових платежів. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст.141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше, ніж за один місяць та у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Outcome: approved