Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-01 00:00:00

Позивач 13 грудня 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про стягнення боргу кредитором спадкодавця. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 12.02.2013 між банком та [PERSON] було укладено договір б/н, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 2000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору. [INFO] [PERSON] помер. При цьому, його зобов`язання за укладеною з ПАТ КБ «ПриватБанк» угодою належним чином не виконувалися, що призвело до заборгованості через несвоєчасне повернення отриманих кредитних коштів та сплати процентів. Відповідачі постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто вважаються такими, що прийняли спадщину, до складу якої входить у тому числі кредитні зобов`язання померлого. З посиланням на ст.ст. 1219, 1268, 1281, 1282 ЦК України позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 14393,37 грн. за кредитним договором б/н від 12.02.2013 та судовий збір. 04 лютого 2019 р. у справі було винесено заочне рішення. 04 березня 2019 р. представник відповідача [PERSON] [PERSON] Ж [PERSON] Л [PERSON] подала заяву про перегляд заочного рішення Голопристанського районного суду від 04.02.2019р. Ухвалою від 21.03.2019р. заочне рішення у даній справі було скасовано та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. 10.05.2019 до суду надійшов відзив АТ КБ «ПриватБанк» на заяву про перегляд заочного рішення, в якому позивач наполягав на повному задоволенні своїх позовних вимог. В судове засіданні представник позивача не з`явився, долученим до позовної заяви письмовим клопотанням просив проводити розгляд справи без нього. Позовні вимоги банку підтримуються в повному обсязі. Представник [PERSON] [PERSON] . в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не проживав разом з відповідачами, а отже останні не являються такими, що прийняли спадщину в розумінні ст. 1268 ЦК України. Вважає, що останнім місцем проживання спадкодавця була Бердичівська виправна колонія, в якій позичальник відбував покарання за вироком суду від 04.11.2015р. Також зазначила, що банком не дотримано строків пред`явлення вимог до спадкоємців, які передбачені ст.. 1281 ЦК України, що фактично позбавляє позивача права вимагати повернення коштів. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, давши оцінку доводам сторін та представленим доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 лютого 2013 року [PERSON] став клієнтом ПАТ КБ «ПриватБанк», ідентифікувавшись та ознайомившись з умовами та правилами надання банківських послуг, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, позичальник отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування згідно умов договору. Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Як вбачається з матеріалів справи, позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі: надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому договором. В силу п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, [PERSON] неналежно виконував свої зобов`язання тим самим порушував умови договору, що призвело до виникнення заборгованості станом на дату його смерті у загальному розмірі 14393,37 грн., з яких: 1899,89 грн. заборгованість за кредитом та 12493,48 грн. заборгованість за відсотками. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] . Згідно ч.1 ст.\~608\~ЦК зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Дані правовідносини допускають правонаступництво в порядку спадкування. Положеннями ст.ст. 1216, 1218\~ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. До складу спадщини входять усі права та обов`язки померлої особи, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1, 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Звертаючись до суду, позивач вказав, що відповідачі постійно проживали із [PERSON] на момент його смерті, оскільки зареєстровані за тією ж адресою, що й спадкодавець, а відтак вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки заяви до нотаріуса про відмову від неї не подавали. В силу положень ст.. 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі. Відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» спадкоємці боржника є боржниками перед кредитором лише за умови прийняття спадщини та у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Отже, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (стаття 12 ЦПК України). Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у [PERSON] було в наявності будь-яке рухоме чи нерухоме майно, його об`єм та вартість. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна за [PERSON] право власності на нерухоме майно не зареєстровано. Таким чином, банком не було доведено перед судом, що після смерті позичальника, до його спадкоємців, окрім обов`язку по погашенню кредитних зобов`язань перейшло право на якість матеріальні блага, в межах вартості яких останні повинні задовольнити вимоги АТ КБ «ПриватБанк». Крім цього, ставлячи вимоги про стягнення з відповідачів кредитної заборгованості, позивач взагалі не зазначає, яка сума підлягає стягненню з кожного з них, оскільки вимоги кредитора спадкоємець зобов`язаний задовольнити особисто саме в тому розмірі, який відповідає його частці у спадщині і такий обов`язок не є солідарним. Окремої уваги заслуговує віднесення позивачем відповідачів до спадкоємців померлого. Так, згідно отриманої відповіді від завідуючого Голопристанською державною нотаріальною конторою від 10.05.2019р. за вх. № 5018, підставою для заведення спадкової справи №69/2017 після смерті [PERSON] стали заяви-претензії подані ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців. При цьому, відомості про самих спадкоємців у Голопристанській ДНК відсутні. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Частиною1 ст. 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. В положеннях ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України вказано, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Матеріали справи не містять доказів складання [PERSON] заповіту, а отже спадкування повинно здійснюватися за законом. Статті 1261-1265 ЦК України визначають, як спадкоємців осіб, які перебувають в спадкодавцем в певних родинних відносинах від першого до шостого ступеня спорідненості і в залежності від віддалення цього ступеня віддаляється і черга спадкування. Ані позовна заява, ані матеріли справи не містять посилань чи відомостей про будь-які родинні відносини між [PERSON] та відповідачами, проживання останніх з спадкодавцем однією сім`єю не менш, як п`ять років до часу відкриття спадщини, чи перебування когось із них у нього на утриманні. Вказане унеможливлює віднесення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до жодної із п`яти черг спадкоємців за законом. Більш того, віднесення їх всіх до однієї черги, що свідчило б про спадкування ними майна в рівних частинах, а не можливість їхнього усунення від права на спадкування через віддаленість лінії споріднення з спадкодавцем, оскільки, як передбачено ч.2 ст.1258 ЦК, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування в разі відсутності спадкоємців попередньої черги. З зазначеного слід дійти висновку, що факт реєстрації відповідачів за тією ж адресою, що й спадкодавця не вказує на їхню належність до спадкоємців. Також реєстрація місця проживання, як [PERSON] так і [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в [ADDRESS] , не підтверджує їхнього реального спільного проживання за вказаною адресою, що є обов`язковою умовою для прийняття спадщини по ч.3 ст. 1268 ЦК України. Суд приймає до уваги, що долучена до позову копія паспорта [PERSON] , яка містить відмітку про зареєстровану адресу його проживання, була отримана банком під час укладання договору (тобто в 2013 році), а тому не може бути належним підтвердженням актуальності цих даних і на теперішній час, оскільки такі відомості додатково не перевірялися. Крім цього, як вбачається зі свідоцтва, [PERSON] помер в с. Райки, Бердичівського району, Житомирської області, що цілком узгоджується з позицією представника відповідача про його смерть у виправній колонії під час відбування покарання за вироком суду, що тим самим фактично виключає можливість постійного проживання відповідачів разом з ним. Також, на думку суду обґрунтованими є посилання представника відповідача на пропущення позивачем строків пред`явлення вимог, які передбачені ст. 1281 ЦК України. Так, зазначеною нормою визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта). Афанас`євою Ж [PERSON] Л [PERSON] до поданої нею заяви про перегляд заочного рішення було долучено ухвалу Голопристанського районного суду від 09.02.2017р. по справі №654/3442/16-ц, зі змісту якої вбачається, що 08.11.2016р. ПАТ КБ «ПриватБанк» зверталося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. В ході розгляду справи була встановлена смерть відповідача на момент пред`явлення до нього позову, а тому вказаною ухвалою провадження у справі було закрито. Викладене свідчить про те, що з моменту винесення ухвали позивачу було відомо про смерть позичальника і з вказаної дати розпочато відлік шестимісячного строку пред`явлення вимог до його спадкоємців. Однак, як зазначає сам позивач у позовній заяві, лист-претензія була направлена банком до нотаріальної контори лише 05.12.2017р., тобто з понад тримісячним пропущенням граничного строку пред`явлення вимог, що в силу ч.4 ст. 1281 ЦК України позбавляє АТ КБ «ПриватБанк» права вимоги до спадкоємців, оскільки відповідальність спадкоємців за боргами спадкодавця настає лише за умови додержання кредитором вимог статей 1281, 1282 ЦК України, які ним не дотримані. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed