Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

Позивач 23 червня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 100\~000 грн., які зобовязався повернути не пізніше 15 квітня 2015 року. В забезпечення виконання умов договору позики 20.01.2015 року між сторонами укладено договір поруки, згідно умов якого поручителем виступає [PERSON], який взяв на себе зобовязання відповідати за невиконання умов договору позики [PERSON] Натомість, відповідачі взяті на себе зобовязання не виконують, позичальник обґрунтовує неповернення грошових коштів скрутним матеріальним становищем. Позивач просив стягнути солідарно з відповідачів борг за договором позики у розмірі 100\~000 грн. та судові витрати. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Від представника відповідача [PERSON] надійшла письмова заява про розгляд справу за його відсутності, позовну заяву визнав та не заперечував проти її задоволення. Від [PERSON] надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву не визнав в повному обсязі та просив відмовити в її задоволенні. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 20 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу 100\~000 грн., які останній зобовязався повернути не пізніше 15 квітня 2015 року. В забезпечення виконання умов договору позики 20 січня 2015 року між сторонами було укладено договір поруки, згідно умов якого поручителем виступає [PERSON], який взяв на себе зобовязання відповідати за невиконання умов договору позики [PERSON] (а.с.11-12). Однак заборгованість за договором позики відповідач у встановлений строк не повернув і ухиляється від її повернення до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. В силу ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання Аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що заборгованість відповідача у розмірі 100\~000 грн. підлягає стягненню з [PERSON]. Натомість позовні вимоги до [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки згідно п. 6.2 договору поруки, строк дії договору становить чотири місяці з дати його укладання та закінчується 21 травня 2015 року. Після спливу вказаного строку поручитель не є зобовязаний перед кредитором за виконання основного зобовязання. Відтак, враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 23 червня 2015 року, після закінчення строку дії договору поруки, підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача, слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 1000 грн.

Outcome: partial