Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 26 травня 2014 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - доньки [PERSON], [INFO], з 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача до 1/2 частини його доходу. В обґрунтування своїх вимог в позовній заяві позивач вказала, що відповідач [PERSON] є батьком її неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] року, на утримання якої відповідно до рішення Кодимського районного суду від 15 травня 2012 року сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини свого місячного доходу (заробітку). В даний час донька страждає захворюванням нирок, перебуває на обліку у лікарні, у зв'язку з чим на лікування потребує додаткових коштів, тому, з посиланням на ст.192 СК України, просила збільшити розмірі аліментів, які сплачує відповідач, з 1/4 до 1/2 частини місячного доходу (заробітку) відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] (діє відповідно до ордера адвоката та договору про надання правової допомоги) позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити, обґрунтовуючи його тим, що хвороба малолітньої дитини позивача та викликане цим її лікування потребує додаткових коштів, які має надавати відповідач. У зв'язку з цим, з огляду на погіршення стану здоров'я дитини, визначений судовим рішення розмір аліментів на її утримання відповідно до ст.192 СК України має бути збільшений. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позивачем вимоги не визнав, вказавши, що працює продавцем в магазині приватного підприємця, отримує заробітну плату у розмірі 1200 грн. на місяць, тому не має змоги сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази та матеріали цивільної справи, суд визнає позов безпідставним і вважає необхідним відмовити у його задоволенні з таких підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO], що крім пояснень сторін підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER], виданим 08 жовтня 2008 року Загнтіківською сільською радою Кодимського району. Шлюбу між сторонами розірвано, сторони проживають окремо, малолітня дитина перебуває на утриманні позивача [PERSON] Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. У статті 19 та ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно зі ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів або в твердій грошовій сумі. У зв'язку з цим, рішенням Кодимського районного суду від 15 травня 2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуті грошові кошти (аліменти) на утримання малолітньої [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини місячного доходу (заробітку) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян (справа №1514/475/12). Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом збільшено чи зменшено за позовом платника чи одержувача аліментів у разі зміни їх матеріального або сімейного стану, покращення чи погіршення стану їх здоров'я. Вказана норма містить вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду, зокрема: а) зміна матеріального стану платника чи одержувача аліментів; б) зміна їх сімейного стану; в) погіршення або поліпшення здоров'я когось з них (саме платника чи отримувача аліментів). У вказаній статті передбачена можливість, а не обов'язковість задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів. Суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю, частково) або відмовити в його задоволенні. При цьому, відповідно до ст.ст.10,11 та 60 ЦПК України обов'язок довести наявність обставин, які є підставою для задоволення заявленого позову, покладається на позивача. Обґрунтовуючи свій позов, позивач [PERSON] в позовній заяві, а її представник [PERSON] - в судовому засіданні, зазначили, що підставою для задоволення позову є хвороба дитини та необхідність її лікування, що за змістом ст.192 СК України є підставою для збільшення розміру визначених рішенням суду аліментів. В той же час визначені рішенням суду грошові кошти (аліменти) на утримання малолітньої дитини в передбаченому ст.192 СК України порядку можуть бути збільшені за позовом одержувача аліментів у випадку виникнення передбачених цією статтею обставин (зміна матеріального стану платника чи одержувача аліментів, зміна їх сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них) вже після ухвалення рішення суду про стягнення цих аліментів. Відтак, хвороба дитини та викликане цим її лікування, за змістом ст.192 СК України не є підставою для збільшення сплачуваним аліментів. До того ж, з наданої позивачем довідки КУ «Кодимська ЦРЛ» №348 від 15 травня 2014 року, вбачається, що малолітня [PERSON] вказаними захворюваннями страждає з квітня 2010 року, тобто до ухвалення судового рішення. Водночас, Сімейний кодекс України, зокрема ст.185, регулюють порядок участі батьків у додаткових витратах на дитину. Так, відповідно до цієї правової норми той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, Сімейний кодекс України містить два самостійні правові інститути: а) збільшення визначених рішенням суду аліментів в порядку, передбаченому ст.192 СК України за наявності передбачених цією статтею обставин; б) стягнення з батьків, які сплачують аліменти, додаткових витрат на дитину, в т.ч. і витрат, пов'язаних з хворобою дитини (ст.185 СК України). Таким чином, під час розгляду справи позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, передбачених ст.192 СК України, які були б підставою для збільшення визначених судовим рішенням аліментів. Так, жодних відомостей про зміну матеріального стану платника чи одержувача аліментів, зміну їх сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось з них (саме платника чи отримувача аліментів), до суду не надано. Натомість хвороба малолітньої [PERSON] та викликане цією хворобою її лікування за наявності належних доказів батьки може бути підставою для стягнення з відповідача [PERSON] відповідно до ст.185 СК України (яка є спеціальною правовою нормою) додаткових витрат, викликаних цими обставинами, а не збільшення визначених рішенням суду аліментів в порядку, передбаченому ст.192 СК України. При цьому, позивач та її представник заявлених підстав та предмету позову не змінювали, наполягаючи на задоволенні позову саме відповідно до ст.192 СК України, а зміна підстав та предмету позову за ініціативою суду суперечить положенням цивільного процесуального законодавства України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed