Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

Позивач 12 травня 2015 року звернулася до суду з указаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на 48/100 частин житлового будинку з будівлями та спорудами, що розташовані у [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити. Суду пояснила, що житловий будинок по [ADDRESS] був збудований нею у 1982 році. За договором дарування указаний будинок з надвірними будівлями позивач подарувала своїй доньці [PERSON], а у подальшому на початку 90 років за дорученням останньої та у зв'язку з тим, що потрібні були кошти на навчання доньки продала 48/100 частин указаного будинку з побутовими будівлями і спорудами [PERSON]. З того часу [PERSON] жодного дня не проживав у придбаній частині будинку, ніколи не навідувався, не утримував його. Позивач вказала, що після продажу цієї частини будинку продовжує проживати у ньому сама, утримує належну [PERSON] частину будинку, здійснює ремонт, добудови, оплачує рахунки за світло, газ. Відкрите та безперервне володіння цією частиною будинку триває з 1997 року і складає більше 10 років. Згідно з поясненнями позивача приблизно у 2005 році інша частина будинку з надвірними будівлями, зокрема, 52/100, була продана [PERSON], яка і по цей час проживає у придбаній частині будинку. Позивач вказала, що їй невідомо місце проживання та перебування [PERSON], з часу придбання спірної частини будинку вона його ніколи не бачила, нічого про нього їй не відомо, припустили, що він можливо вже помер. З огляду на викладені обставини, позивач просила позов задовольнити, проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судове засідання не з'явився, його місце реєстрації судом не установлено. Відповідно до частини 9 статті 74 ЦПК відповідача було викликано до суду шляхом публікації оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 18 липня 2015 року № 129. Ураховуючи, що позивач вважається належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, не подав до суду заяви про розгляд справи без його участі, не повідомив про причини неприбуття до суду, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] проти вимог позивача не заперечила. Зі згоди [PERSON] у порядку статті 184 ЦПК України остання була допитана як свідок, при цьому показала, що знає позивача останні 10 років з часу придбання 2005 року у неї 52/100 частин житлового будинку по [ADDRESS]. Позивач весь цей час проживає в іншій частині цього будинку, належним чином доглядає цей будинок, здійснює поточний ремонт, зокрема, змінювала вікна, забезпечила проведення газопостачання, встановила газові конвектори. [PERSON] вказала, що ніяких відомостей про [PERSON] вона повідомити не може, його не знає, і за весь час її проживання у частині будинку по [ADDRESS] останній не з'являвся і про свої права на будинок не повідомляв. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідно до даних паспорту [PERSON] серії [NUMBER], виданого Тростянецьким РВ УМВС в Сумській області 07.04.2000 року, довідки Тростянецкої міської ради від 07.04.2015 року №314 та будинкової книги позивач зареєстрована у будинку по [ADDRESS] м.Тростянець Тростянецького району Сумської області з 02.11.1998 року і по цей час (а.с. 3-5, 9). На підставі договору забудови від 05.05.1982 року позивач набула у власність будинок по [ADDRESS], який розташований на земельній ділянці 600 кв.м. Уподальшому позивачем було відчужено за договорами дарування від 05.02.1983 року та купівлі продажу від 23.07.1993 року та від 12.09.2005 року відповідні частки спірного будинку. Відповідно до технічного паспорту, інвентарної справи житлового будинку по [ADDRESS], Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 04.06.2015 № 38560229 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.1991 року належить право власності на 48/100 частини житлового одноповерхового трикімнатного будинку по [ADDRESS], а [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу [NUMBER] від 12.09.2005 належить 52/100 указаного спірного будинку (а.с.38, 70-80). Відповідно до довідки голови вуличного комітету по [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] з 1982 року по теперішній час проживає у частині будинку по [ADDRESS], несе витрати по утриманню будинку, підтримує його у гарному стані, інша частина будинку належить [PERSON]. Допитана як свідок [PERSON], 1947 року народження, суду показала, що знає позивача останніх три роки у зв'язку з тим, що її донька як соціальний працівник доглядає позивача, яка є інвалідом І групи, іноді відвідує її за місцем її проживання [ADDRESS], де вона живе сама. Свідок [PERSON], 1939 року народження, знає позивача з 1989 року, вказала, що весь цей час позивач проживає у будинку [ADDRESS], зараз живе одна, [PERSON] іноді приходить допомогти по домогосподарству позивачу. [PERSON] свідок не знає, ніколи його не бачила. Допитаний як свідок [PERSON], 1950 року народження, вказав, що є сусідом позивача і живе по [ADDRESS], знає [PERSON] близько 40 років. Приблизно з 2000 року проживає позивач у частині будинку по [ADDRESS], живе там сама, дбає про будинок, засаджує город. Про [PERSON] [PERSON] нічого не відомо. Згідно з частиною 4 статті 319, 322 ЦК України, власність зобов'язує, а власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. Відповідно до частин 1 та 4 статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. Таким чином, враховуючи викладене та те, що судом на підставі досліджених доказів установлено, що позивач володіє спірним будинком з 1998 року і по цей час, то положення статті 344 ЦК України з урахуванням пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК поширюються на час проживання позивача у будинку по [ADDRESS], починаючи з 01 січня 2001 року Досліджені судом письмові докази та показання свідків дають підстави дійти висновку, що позивач заволоділа спірним будинком добросовісно, здійснює поточний, володіє будинком відкрито більше 10 років, без таємниць, що є очевидним для всіх третіх осіб, і безперервно, даних, що до позивача пред'являвся правомочною особою вимоги про повернення будинку не установлено. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги позивача щодо визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок по [ADDRESS], на підставі статті 344 ЦК України підлягають задоволенню, оскільки вона добросовісно заволоділа вказаним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом більше 10 років. Згідно із частини 1 статті 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог Відповідно до пункту 6 частини 3 статті 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 06 липня 2015 року на підставі частини 3 статті 82 ЦПК України позивача було звільнено від сплати судових витрат, пов'язаних з публікацією оголошення про виклик відповідача, а обов'язок оплати указаних судових витрат було покладено на територіальне управління ДСА України в Сумській області. Як установлено з матеріалів справи, територіальним управлінням ДСА України в Сумській області згідно із платіжним дорученням № 795 від 15.07.2015 року було оплачено публікацію у газеті «Урядовий кур'єр» від 18.07.2015 року № 129 всього на суму 420 грн. Ураховуючи викладене, указані витрати підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved