Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

Позивач 16.04.2013 року звернувся до суду з даним позовом до відповідачів, посилаючись на наступні обставини: 30.09.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір № GОDВGА0000000049. Згідно умов кредитного договору відповідачу був наданий кредит в сумі 130000 грн. строком погашення до 30.09.2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за його користуванням в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. В забезпечення виконання зобов»язань за вказаним кредитним договором 30.09.2008 року між ними та [PERSON] був укладений договір іпотеки. Згідно з п.3.5 вказаного договору іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 137,7 кв.м., житловою площею 80,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS]. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кошти в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач же свої зобов»язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією, не виконує. Через що за їх позовом судом 01.07.2010 року було винесено рішення, за яким було звернено стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок загальною площею 137,7 кв.м., житловою площею 80,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] шляхом його продажу. Відповідно до ст.40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Письмове повідомлення були направлені відповідачам. Просили виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку [ADDRESS] зі зняттям їх з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, стягнути з них судові витрати. В судове засідання представник позивача не з'явився, надавши заяву про розгляд справ в його відсутність. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з*явилися, про місце, час та день розгляду справи були повідомлені належним чином. (а.с. 61-63). Так, 21.08.2013 року від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, яке було призначено до розгляду на 21.08.2013 року, у зв'язку з тим, що його представник не може з»явитись в судове засідання, оскільки перебуває у відпустці (а.с. 42), 28.01.2014 року від позивача [PERSON] надійшла заява про про відкладення розгляду справи, яке було призначено до розгляду на 29.01.2014 року, у зв'язку з тим, що його представник не може з»явитись в судове засідання, оскільки зайнятий в іншому судовому процесі (а.с.60). 27.03.2014 року відповідач [PERSON] знову надав заяву про відкладення розгляду справи, яке було призначено до розгляду на 28.08.2013 року, у зв'язку з тим, що його представник не може з»явитись в судове засідання, оскільки зайнятий в іншому судовому процесі. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] були неодноразово подані до суду заяви про відкладення розгляду справи у зв'язку з неможливістю явки до суду представника, при цьому самі відповідачі в судові засідання не з»являлись, суд вважає можливим, згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, розглянути справу у відсутності відповідачів та відповідно ст.224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому між сторонами було укладено кредитний договір № GОDВGА0000000049 від 30 вересня 2008 року, за яким [PERSON] отримав від банку кредит у сумі 130000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 20% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту до 30.09.2015 року (а.с.5-9). В забезпечення виконання зобов'язання за цим кредитним договором відповідачем [PERSON] по справі в іпотеку була передана придбана за кредитні кошти квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-12). Рішенням Дебальцевського міського суду від 01 липня 2010 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON], третя особа [PERSON] задоволено, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № GОDВGА0000000049 від 30 вересня 2008 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок [ADDRESS]. Вказане рішення набрало законної сили 15 липня 2010 року. (а.с. 13-14). Із реєстру почтових відправлень вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» 4 березня 2013 року направив відповідачам вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 15-17). Згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. В ч. 2 ст. 40 Законом України «Про іпотеку» йдеться про те, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу. Відсутність жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання або відмова у їх наданні з підстав, встановлених статтею 132-2 цього Кодексу, не тягне припинення виселення громадянина з жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, у порядку, встановленому частиною третьою цієї статті. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 43 постанови від 30 березня 2012 року № 5 роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке. Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги про виселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] зі спірного приміщення підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про виселення інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі, що є предметом іпотеки зі зняттям з реєстраційного обліку, суд відзначає що сторонами у справі є позивач та відповідач. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів [PERSON] та [PERSON], тому вимоги про виселення інших осіб є безпідставними. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Оскільки питання про зняття відповідача з реєстраційного обліку покладено на відділи у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб УМВС України, у суду відсутні підстав для задоволення позову у цій частині. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Так, в силу ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача судовий збір в сумі 114 грн. 70 коп. з кожного. На підставі ст.ст.39,40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 43 постанови від 30 березня 2012 року № 5та

Outcome: partial