Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, зазначивши про те, що [INFO] померла його дружина [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, спадкоємцем першої черги за законом на яку є він. У встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори та на частину спадкового майна отримав свідоцтво про право на спадщину за законом, а у видачі такого свідоцтва на спадкову земельну ділянку йому було відмовлено, через відсутність витягу з Державного земельного кадастру, тому вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом. Просить суд визнати за ним право власності на земельну ділянку розміром 4,2059 га, що розташована на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт серії [NUMBER], зареєстрований в Книзі державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER], що залишилася після смерті дружини - [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою суду від 11.03.2016 до участі у розгляді справи було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, на адресу суду подали письмову заяву, у якій просять суд справу слухати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять суд позов задовольнити. Представник відповідача Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають. Представник третьої особи управління Держгеокадастру в Уманському районі Черкаської області в судове засідання не з'явився, на адресу суду надійшло письмову клопотання, у якому просять суд справу слухати у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають та не заперечують проти задоволення позову. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області, позивач [PERSON] 22 вересня 1968 року зареєстрував шлюб із [PERSON], яка після одруження прийняла його прізвище, про що було зроблено відповідний актовий запис за № 20. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Уманському району Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області. Згідно довідки, виданої Ладижинською сільською радою Уманського району Черкаської області 16 квітня 2013 року вих. № 532, [PERSON], [INFO], померла [INFO], до дня смерті проживала та була зареєстрована в [ADDRESS]. На день її смерті за вказаною адресою постійно проживали її чоловік, позивач по справі, [PERSON], син з невісткою та онукою. З дня смерті будинком почав управляти позивач та для належного оформлення права на спадкове майно звернувся до нотаріальної контори. Спадкодавцем за життя заповіту складено не було. Позивач [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Уманської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв'язку з чим було відкрито спадкову справу № 635/2012. 17 жовтня 2013 року державним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на грошові вклади, на ім'я позивача [PERSON], яке було зареєстровано в реєстрі за № 1-1609 (а.с. 8), а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку постановою державного нотаріуса було відмолено. У відповідності до змісту вказаної постанови (а.с. 13) спадкоємець [PERSON] не отримав витяг з Державного земельного кадастру, оскільки власником [PERSON] за життя не було проведено державної реєстрації земельної ділянки. Право власності на земельну ділянку площею 4,2059 га розташовану на території Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області за [PERSON] підтверджується державним актом серії [NUMBER], що виданий 31 жовтня 2000 року та зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно вимог ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, а згідно ст. 1258 цього Кодексу спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У відповідності до вимог ст. 1261 ЦК України позивач [PERSON], як чоловік спадкодавця [PERSON], померлої [INFO] є спадкоємцем першої черги за законом. Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У відповідності до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. В ході розгляду справи було встановлено, що позивач після смерті дружини, у встановлений законом строк, звернувся до нотаріуса, яким було відкрито спадкову справу та видано свідоцтво про право на спадщину за законом, але у видачі свідоцтва про право спадщини за законом на земельну ділянку було відмолено. Причиною відмови зазначено той факт, що спадкова земельна ділянка не була зареєстрована у Державному земельному кадастрі. У відповідності до п. 2 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про Державний земельний кадастр» земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності). На думку суду, оскільки власник спадкової земельної ділянки [PERSON] померла [INFO], провести таку реєстрацію неможливо, а позивач як спадкоємець першої черги за законом, спадщину фактично прийняв, використовує її за призначенням, є достатньо підстав для визнання за останнім права власності на спадкову земельну ділянку. На підставі викладеного та

Outcome: approved