Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

Позивач, 23 січня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних за порушення (прострочення) виконання грошового зобов`язання, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2012 року з [PERSON] на його користь було стягнуто борг в сумі 3 197 грн. 20 коп., моральну шкоду в сумі 1 000 грн. та судові витрати в сумі 214 грн. 60 коп. Протягом тривалого часу [PERSON] рішення суду не виконував, борг не повертавав. 17 серпня 2016 року, шляхом поштового переказу, [PERSON] сплатив йому борг в загальній сумі 4 197 грн. 20 коп. Враховуючи, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому збитки від інфляції та 3 % річних від простроченої суми, що становить, відповідно 2 849 грн. 48 коп. та 287 грн. 99 коп., всього: 3 137 грн. 47 коп. Просив стягнути з [PERSON] на його користь 3 % річних від простроченої суми в розмірі 287 грн. 99 коп. та інфляційні збитки в сумі 2 849 грн. 48 коп., за неналежно виконаним зобов'язанням, всього 3 137 грн. 47 коп. та судові витрати в розмірі 640 грн. Позивач в судове засідання не прибув, надав до суду заяву, в якій просив позовні вимоги задовольнити, справу розглядати без його участі. Відповідач позовні вимоги не визнав, при цьому не оспорюючи правильність розрахунку, складеного позивачем, суду пояснив, що на протязі 2012-2015 років він не мав змоги повернути кошти позивачеві, так як, отримував заробітну плату близько 3500 грн. та цих коштів не вистачало йому, щоб повернути позивачеві борг. Суд, заслухавши відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] 13 липня 2010 року було укладено договір позики, відповідно до якого позивач позичив відповідачу грошові кошти в розмірі 400 доларів США, а відповідач, в свою чергу, зобов'язався повернути їх йому 15 листопада 2010 року. На підтвердження відповідачем власноруч написано розписку про отримання коштів. Відповідач свої зобов'язання за договором позики порушив та в строк, передбачений договором, не повернув суму позики, а тому, відповідно до рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 18 вересня 2012 року, у справі № 2102/3706/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу та моральної шкоди, позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 3 197 грн. 20 коп., моральну шкоду в розмірі 1 000 грн та судові витрати в сумі 214 грн. 60 коп. Вказане рішення набрало законної сили 29 вересня 2012 року. Відповідно до поштового переказу від 17 серпня 2016 року відповідач переказав позивачеві кошти за рішенням суду в сумі 4197 грн. 20 коп. Згідно ст.ст. 1050, 625 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, на вимогу кредитора він зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Нормами Закону «Про індексацію грошових доходів населення» від 3 липня 1991 року . № 1282-ХІІ, передбачено, що індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Приписами ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до наданого позивачем розрахунку розмір інфляційних збитків за період з 18 серпня 2013 року по 17 серпня 2016 року складає 2 849 грн. 48 коп., сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 18 серпня 2013 року по 17 серпня 2016 року відповідно складає 287 грн. 99 коп. Відповідно до правової позиції сформованої в Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 25.05.2016 року по справі № 6-157цс16, виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору можна зробити висновок про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Дослідив та оцінив усі докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики тривалий період часу не виконував, у зв'язку з чим підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні збитки та 3% річних від простроченої суми боргу. Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої стороні понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved