Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника Спіжавки Т.Г. звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи та легкими тілесними ушкодженнями. В обґрунтування позову посилається на те, що 29 грудня 2010 року сталася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої відповідач [PERSON], керуючи транспортним засобом здійснив наїзд на неї та на її покійну доньку [PERSON] В результаті цього вона отримала легкі тілесні ушкодження, а її доньці спричинено тяжкі тілесні ушкодження від яких [INFO] вона померла. В зв'язку із смертю доньки вона понесла витрати на її поховання та поминальні обіди за покійною. Також вона виготовила та встановила пам'ятник загиблій доньці. Крім того, вона понесла моральну шкоду внаслідок втрати доньки [PERSON], яку оцінює в розмірі 50000 гривень та моральну шкоду внаслідок отримання нею легких тілесних ушкоджень, яку оцінює в розмірі 10000 гривень. Тому просила стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у зазначеному розмірі та судові витрати. Позивач та її представник Спіжавка Т.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Представник також просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу в розмірі 4800 гривень. Зазначене обґрунтував тим, що відповідно до укладеного між ним та позивачем договору про надання правової допомоги від 26.05.2015 року він за послуги у виді підготовки даної позовної заяви та участі в судовому засіданні при розгляді вказаної справи витратив 12 годин, за що позивач сплатила йому гонорар в розмірі 4800 гривень з розрахунку 400 гривень за кожну годину витраченого часу для виконання вказаних послуг. Зазначив, що вказаний розмір не перевищує граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі в їх задоволенні просила відмовити. Суду пояснила, що 29.12.2010 року біля 03-00 години на автодорозі сполученням «Заліщики - Чернівці» сталася ДТП за участю відповідача [PERSON] В результаті вказаної ДТП позивач [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, а її донька [PERSON] - тяжкі тілесні ушкодження, в зв'язку із чим [INFO] померла. Однак зазначила, що вказана ДТП сталася з вини позивача та її покійної доньки, оскільки вони перебігали дорогу в недозволеному місці в 40-50 м від пішохідного переходу, позначеного відповідним знаком. Додала, що в ту ніч падав сніг. З метою уникнення зіткнення відповідач застосував екстрене гальмування, проте уникнути зіткнення з потерпілими не зумів. Зауважила, що постановою слідчого кримінальна справа відносно відповідача [PERSON] за ст. 286 ч. 2 КК України закрита в зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину. Додала також, що у відповідача скрутне матеріальне становище, він проживає в будинку свого батька, нерухомого та рухомого майна у власності не має, отримує не значну заробітну плату, має на утриманні дружину яка не працює, у зв'язку із перебуванням в декретній відпустці та трьох неповнолітніх дітей, відшкодував позивачу 4000 гривень в рахунок завданих збитків. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання [PERSON] та [PERSON], допитаних як свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.п. 3, 9 постанови пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.95 року із змінами під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Згідно із ч.2 ст.1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Виходячи з положень ч.2 ст.1187 та ч.2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки відшкодовується чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім'єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку незалежно від вини такої особи. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно рішення Заставнівського районного суду Чернівецької області від 10.11.2014 року, що набрало законної сили 24.02.2015 року стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] у відшкодування матеріальної шкоди 14406 (чотирнадцять тисяч чотириста шість) гривень (а.с. 7-11). Вказаним рішенням встановлено, що 29.12.2010 року відповідач [PERSON] керуючи технічно справним автомобілем «Івеко 35С13» державний номерний знак [NUMBER] рухався по автодорозі сполученням «Заліщики-Чернівці» із сторони м. Заліщики в напрямку м. Чернівці в межах населеного пункту Кадубівці Заставнівського району. Після роз'їзду із зустрічним автомобілем водій [PERSON] виявив пішоходів, які переходили проїжджу частину поза межами пішохідного переходу та застосував екстрене гальмування. Незважаючи на це, уникнути зіткнення з пішоходами не зміг і в стані маневру передньою лівою частиною контактував з вказаними особами. Внаслідок зазначеного наїзду пішоходам - позивачу [PERSON] спричинено легкі тілесні ушкодження, а її доньці - [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких [INFO] наступила смерть. Також зазначеним рішенням встановлено, що відповідач [PERSON] на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом марки «Івеко 35С13», державний номерний знак [NUMBER], використовував його за цільовим призначенням з метою перевезення вантажу. За таких обставин суд вважає, що [PERSON] є належним відповідачем у справі, оскільки на час вчинення ДТП являвся володільцем джерела підвищеної небезпеки в розумінні ч.2 ст. 1187 ЦК України. В судовому засіданні в даній цивільній справі допитана в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що в результаті вчиненої відповідачем [PERSON] ДТП їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді розбитого чола, струсу головного мозку. Зазначила, що після ДТП у неї погіршився зір та постійно западає ліве повіко, а також від забою лівого коліна вона не могла до березня 2011 року ходити. В результаті отриманих ушкоджень їй спричинено моральну шкоду, яка полягала у фізичному болю, слабкості та незручностях в зв'язку із неможливістю врятувати доньку, оскільки вона сама потребувала допомоги. Вказану шкоду вона оцінює в 10000 гривень. Крім того вона втратила внаслідок ДТП доньку, в зв'язку із чим також їй було завдано моральної шкоди, що полягає у перенесеному душевному стражданні та нервовому потрясінні, у повній втраті інтересу до життя та постійному відчутті нестерпного глибокого душевного болю, постійному переживанні за те, що вона сама не спроможна вести господарство. Розмір вказаної шкоди вона оцінює у 50000 гривень. Допитаний в якості свідка відповідач [PERSON] пояснив, що 29.12.2010 року біля 03-00 на автодорозі сполученням «Заліщики - Чернівці» сталася ДТП. В результаті згаданої ДТП він здійснив наїзд на позивача та її доньку [PERSON], після чого викликав швидку допомогу по приїзду якої вона їх обох забрала. Додав, що ДТП сталася з вини самих потерпілих внаслідок грубої необережності та нехтування ними правилами безпеки дорожнього руху. Зазначив, що в зв'язку із відсутністю в його діях складу злочину щодо спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій [PERSON], що спричинило смерть останньої та спричинення легких тілесних ушкоджень позивачу відносно нього закрито кримінальне провадження. Вказав, що в рахунок відшкодування завданих збитків добровільно відшкодував позивачу 4000 гривень. На його утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей в зв'язку із чим він не має змоги відшкодувати позивачу вказану суму моральних збитків. Готовий відшкодувати позивачу 2000 гривень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює водієм у Збаразькому АТП-16140 і його заробітна плата за період з січня по червень 2015 року становила 6165,62 гривень, що вбачається з довідки (а.с. 33). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.07.2007 року (а.с. 30), копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 01.06.2010 року, серії [NUMBER] від 27.11.2008 року, серії [NUMBER] від 26.11.2013 року (а.с. 34-36) та копії посвідчення серії [NUMBER] (а.с. 32), відповідач [PERSON] перебуває в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], має на утриманні трьох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], має статус багатодітної сім'ї. Крім того, судом встановлено, що до складу сім'ї відповідача ходять його батьки - [PERSON] 1960р.н. та [PERSON], 1957 р.н., які проживають разом з ним. Батько відповідача [PERSON] є інвалідом ІІІ групи внаслідок трудового каліцтва, йому протипоказана важка фізична праця, робота з дрібними предметами з навантаженням на ліву руку. Вказане вбачається з довідки МСЕК серії АВ №0339396 від 20.01.2015 року, акту обстеження матеріально - побутових умов від 30.11.2015 року та заключення ЛКК від 19.01.2015 року №1549 (а.с. 104-106). Вимогами ч.4 ст. 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. При цьому постанова слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження не є доказом в розумінні ч.4 ст. 61 ЦПК України, а є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Із досліджених в судовому засіданні матеріалів кримінальної справи №Ж-110001 вбачається, що постановою слідчого від 07.08.2012 року кримінальну справу, порушену по факту вказаного ДТП, за ознаками злочину передбаченого ст.286 ч.2 КК України закрито на підставі ст.6 п.2 КПК України, у зв'язку з відсутністю в діях [PERSON] складу вказаного злочину. Вказана постанова набрала законної сили та на момент розгляду даної справи не скасована. Згідно змісту даної постанови 29.12.2010 року біля 03 год. водій [PERSON], 1985 р.н. мешканець м. Збараж Тернопільської області керуючи технічно справним маловантажним автомобілем «Івеко 35С13», номер [NUMBER] з вантажем 1500 кг. рухався по автодорозі сполученням «Заліщики - Чернівці» із сторони м. Заліщики в напрямку м.Чернівці в межах населеного пункту Кадубівці Заставнівського району Чернівецької області, на ближньому світлі фар, по неосвітленій, засніженій ділянці дороги, на швидкості біля 60 км/год., на відстані біля 1,1 м від правого краю дороги. При наближенні до 456 км даної дороги після роз'їзду із зустрічним невстановленим слідством автомобілем, водій [PERSON] в світлі фар свого автомобіля виявив пішоходів [PERSON], 1942 р.н. та [PERSON], 1971 р.н. мешканок с. Кадубівці Заставнівського району, які пересікали проїзну частину зліва направо відносно напрямку руху даного автомобіля, поза межами пішохідного переходу та знаходились в межах середини дороги. Виявивши небезпеку для руху водій [PERSON] застосував гальмування з метою уникнення наїзду, однак через слизьке покриття зменшити швидкості аж до зупинки керованого транспортного засобу не зміг, і тому з метою об'їзду пішоходів зманеврував вправо. При цьому водій [PERSON] запобігти наїзду на пішоходів не зміг, і в стані маневру передньою лівою кутовою частиною контактував з даними пішоходами, після чого виїхав за межі дороги. Внаслідок зазначеного наїзду пішоходам [PERSON] спричинено легкі тілесні ушкодження, а [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких 02.01.2011 наступила смерть (а.с 219 кримінальної справи). Із дослідженого в судовому засіданні висновку 1841/1842 додаткової комісійної транспортно-трасологічної та судової авто - технічної експертизи по кримінальній справі №Ж-110001 від 23.07.2012 року встановлено, що в ситуації, що розглядається водій автомобіля «Івеко» номерний знак [NUMBER] [PERSON] повинен був керуватися вимогами пунктів 12.2, 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху України. Технічний зміст вказаних пунктів Правил зобов'язував водія у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості рухатися із швидкістю, щоб мати змогу зупинити транспортний засыб у межах видимості дороги, але не більше 60 км/год в населених пунктах, а в момент виникнення небезпеки для руху, яку водій об'єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу шляхом гальмування. Автотехнічна експертиза не вбачає невідповідності дії водія автомобіля «Івеко» [PERSON] вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися у причинному зв'язку з настанням даної пригоди - наїзду на пішоходів [PERSON] та [PERSON] ( ас. 215- 218 кримінальної справи) Таким чином, з урахуванням вищевказаного, суд приходить до висновку, що в результаті ДТП, яка сталася 29.12.2010 року біля 03-00 на автодорозі сполученням «Заліщики - Чернівці» позивачу [PERSON] внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, яким керував відповідач [PERSON] завдано легкі тілесні ушкодження, а її доньці [PERSON] спричинено тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання загинула і в результаті чого позивачу, в зв'язку із отриманими тілесними ушкодженнями та загибеллю доньки завдана моральна (немайнова) шкода. Суд вважає, що завдана позивачу моральна шкода в зв'язку із загибеллю доньки полягає в перенесеному нею величезному душевному стражданні та нервовому потрясінні, у повній втраті інтересу до життя та постійному відчутті нестерпного глибокого душевного болю, який її ніколи не покине. Вказана обставина призвела до значного погіршення її морального та фізичного здоров'я. Внаслідок душевної травми позивач втратила спокій, у неї погіршився сон, знизилася працездатність, остання відчуває пригніченість, емоційний дискомфорт, оскільки позбавлена можливості мати радісну старість та змушена докладати особливих зусиль для відновлення здоров'я та нормального ритму життя, ведення домашнього господарства, розраховуючи тільки на себе. Згідно висновку судово - медичної експертизи № 22-МД позивач [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 29.12.2010 року по 10.01.2011 року з діагнозом: ЗЧМТ. Струс головного мозку. Забійна рана чола. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії твердих тупих предметів, цілком можливо при обставинах, які описані в постанові, внаслідок травмування фургоном «Івеко35С13» при неповному дотичному зіткненні боковою поверхнею фургона з чолом потерпілої, можуть відповідати терміну на 29.12.2010 року і відносяться до розряду легких тілесних ушкоджень, які призвели до короткочасного розладу здоров'я (а.с.45 кримінальної справи). Суд вважає, що моральні страждання позивача [PERSON] у зв'язку із отриманими нею внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями полягає у фізичному болі, стресі, переживаннях за неможливість прийняти участь в організації похорон своєї доньки під час перебування на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Заставнівської ЦРЛ з 29.12.2010 року по 10.01.2011 року. Проте, суд позбавлений можливості оцінити характер немайнових втрат позивача, пов'язаних із погіршенням стану здоров'я [PERSON] та тяжкість і тривалість вимушених змін у її житті через тілесні ушкодження у вигляді забою лівого коліна та западання повіка, оскільки суду не надано доказів, підтверджуючих наявність саме цих тілесних ушкоджень та отримання їх внаслідок ДТП та її звернення за медичною допомогою після її перебування на стаціонарному лікуванні. Проаналізувавши правовідносини, що виникли між сторонами по справі та правові норми, що їх регулюють, суд вважає, що відсутність вини відповідача у даному випадку завдання моральної шкоди внаслідок взаємодії джерела підвищеної небезпеки не звільняє його від обов'язку відшкодувати таку шкоду. Разом з тим, виходячи із обставин справи та досліджених доказів, суд приходить до висновку, що розмір відшкодування має визначатися відповідно до ст.23 ЦК України також залежно від інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд крім характеру, обсягу, тривалості душевних та фізичних страждань позивача та їх наслідків,

Outcome: partial