Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-15 00:00:00

Позивач 28.09.2020 звернувся до суду із вказаною позовною заявою, в якій просить припинити стягнення аліментів з нього на підставі виконавчого документа, виданого згідно з рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.08.2016 по цивільній справі №310/4669/16-ц, яким стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з 08.07.2016 до досягнення дитиною повноліття. За змістом позову, позивач сплачує щомісячно аліменти на користь відповідачки на утримання сина [PERSON] , [INFO] на підставі вказаного рішення суду у визначеному розмірі. Шлюб між сторонами у справі розірваний на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.09.2016 у цивільній справі №310/4669/16-ц. Крім того, 18.06.2020 рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області по цивільній справі №310/633/20 позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні майном задоволено, визнано [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу. Як зазначає позивач, після розірвання шлюбу у 2016 році їх спільна дитина - син [PERSON] мешкав із матір`ю, а влітку 2018 року виявив бажання мешкати із батьком, проживає із позивачем постійно. При цьому, позивач продовжує сплачувати аліменти на утримання дитини на підставі рішення суду на користь матері дитини. З підстав, передбачених ст.160, 180, 181 СК України, враховучи викладені обставини справи, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою судді від 16.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Ухвалою суду від 27.11.2020 у задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви до суду не надходило. Ухвалою суду від 16.12.2020 позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів з [PERSON] на його користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від розміру заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів, залишено без розгляду з підстав, встановлених п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України. 16.12.2020 позивач надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, без застосування засобів фіксування судового процесу, позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів підтримує, проти заочного порядку розгляду справи не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином засобами поштового зв`язку та відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, що підтверджено відповідними доказами у справі. [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомила. Крім того, відповідачка не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст. 191, ч.1 ст. 278 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву не подала. Відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Представник третьої особи - виконавчого комітету Бердянської міської ради Запорізької області, який діє як орган опіки та піклування, [PERSON] письмово повідомила, що згідно з актом обстеження умов проживання дитини від 09.07.2020, складеного службою у справах дітей виконкому Бердянської міської ради, малолітній [PERSON] , [INFO] , проживає разом із батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Для дитини створені належні умови для проживання та розвитку. Під час обстеження дитина знаходилась вдома. Зважаючи на викладене, із посиланням на норми ст.179-181 СК України, третя особа вважає за доцільне звільнити позивача від сплати аліментів та на підставі ст.43, 49 ЦПК України у зв`язку із перебуванням представників служби на самоізоляції, просить розглянути справу за відсутності представника органу опіки та піклування. Відповідно до ч.1,4 ст.223 ЦПК України неявка представника третьої особи не перешкоджає розгляду справи по суті. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази у справі, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що сторони у справі мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] (актовий запис про народження № 213 від 05.03.2008). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 01.09.2020, копія якої наявна у справі, за відомостями Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради, [PERSON] , [INFO] , з 16.01.2017 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідачка у справі [PERSON] , [INFO] , на підставі рішення суду у справі №310/633/20, пр.2/310/1040/20, ухваленого Бердянським міськрайонним судом Запорізької області від 18.06.2020 з 03.08.2020 знята з реєстрації за цією ж адресою (відповідна копія довідки Відділу реєстрації місця проживання виконавчого комітету Бердянської міської ради від 03.08.2020 та рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18.06.2020 у справі №310/633/20, пр.2/310/1040/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: виконавчий комітет Бердянської міської ради Запорізької області, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили 21.07.2020, наявні у матеріалах справи). Відповідно до довідки голови правління ОСМД «Набережний квартал 4» від 10.09.2020, [PERSON] , 2008 р.н., з літа 2018 року по час видачі довідки постійно мешкає за адресою: [ADDRESS] , разом із батьком [PERSON] , 1970 р.н. Довідка засвідчена підписами голови правління ОСМД та двох сусідів [PERSON] , [PERSON] . Також у справі міститься копія довідки про склад сім`ї, що підтверджує наявні вище відомості щодо проживання дитини [PERSON] разом із батьком [PERSON] . Судом досліджено й акт обстеження умов проживання (копія наявна у матеріалах справи), затверджений начальником служби у справах дітей Вареник Я. 09.07.2020, відповідно до якого у вказану дату проведено обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , належної позивачу. Так, за даними акта, умови проживання задовільні, в оселі чисто й затишно. У дитини є окрема кімната, обладнана необхідними меблями та речами особистого вжитку. На момент огляду дитина перебувала вдома. Обстеження проведено на підставі заяви [PERSON] з метою перевірки умов проживання. Як видно з довідки КП «Бердянськводоканал» Бердянської міської ради №3290 від 08.07.2020, з заробітної плати [PERSON] з 01.01.2020 по 30.06.2020 щомісячно здійснюється утримання аліментів. Так, згідно з рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.08.2016 у справі №310/4669/16-ц, пр.2/310/2614/16 , яке набрало законної сили 20.08.2016, позов [PERSON] задоволено, стягнуто з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 08.07.2016 і до повноліття дитини. Крім того, судом встановлено на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.09.2016 у справі №310/4668/16-ц, пр.2/310/2613/16, яке набрало законної сили 20.09.2016, що шлюб, укладений між сторонами у справі, зареєстрований міським РАГС м.Бердянськ Запорізької області 15.10.1997, актовий запис №679, розірвано в судовому порядку. Копії зазначених рішень додані до позовної заяви та досліджені судом під час розгляду справи. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до положень ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з положеннями ч.1,2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до норми ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. За положеннями ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Так, судом встановлено, підтверджено дослідженими у їх сукупності й взаємозв`язку наявними письмовими доказами, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , мешкає з літа 2018 року разом із батьком. Проте, не дивлячись на цю обставину, рішення суду про стягнення аліментів з батька [PERSON] на користь матері [PERSON] на утримання дитини виконується шляхом утримання щомісячних платежів із заробітної плати за місцем працевлаштування позивача, що й стало підставою звернення до суду, оскільки витрати з забезпечення виховання, розвитку та навчання сина здійснюються саме батьком. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, ч.8 ст.7 СК України, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч. 2,3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Крім того, суд застосовує норму ч.1 ст.192 СК України, згідно з якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Також суд вважає за можливе за аналогією закону (ст.10 СК України) застосувати положення ч.1 ст.273 СК України, відповідно до якої якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Відповідно до способів захисту, встановлених законодавчо, вказаних у ч.2 ст.18 СК України, до переліку віднесено й припинення правовідношення, а також його анулювання, припинення дій, які порушують сімейні права. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України) та не встановлює чіткий перелік підстав припинення сплати аліментів. Натомість, відповідно до ч.4 ст.273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Факт зміни місця проживання дитини від одного з батьків до іншого, на переконання суду, є обставиною, яка припиняє обов`язок утримання дитини з боку позивача на користь відповідача. Судом таким чином встановлено, що змінились сімейні обставини особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує. На підставі наведеного, виходячи із загальних засад регулювання сімейних правовідносин, способів захисту сімейних прав, з огляду на відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, а також, встановленої судом обставини постійного проживання неповнолітнього [PERSON] - спільної дитини сторін - разом з батьком за місцем реєстрації, перебування на його утриманні, сплата [PERSON] аліментів на користь відповідача на утримання дитини, що здійснюється на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 09.08.2016 у справі №310/4669/16-ц, пр.2/310/2614/16, підлягає безумовному припиненню шляхом ухвалення відповідного рішення. На підставі наведеного суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Як передбачено ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За нормою ч.3 ст.134 ЦПК України попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідачки на користь позивача судовий збір у сумі 840,80 гривень відповідно до сплаченої суми при зверненні до суду. Проте, суд зауважує, що сума витрат [PERSON] , пов`язана з правничою допомогою адвоката, належними доказами, зокрема, детальним описом робіт (наданих послуг), платіжними документами, зокрема, квитанціями, не підтверджена, відповідно, не є обґрунтованою. Тому згідно з ч.2,4 ст.137 ЦПК України витрати, відображені у попередньому розрахунку судових витрат, пов`язані з правничою допомогою адвоката у сумі 1 500,00 гривень, необхідно залишити за [PERSON] у зв`язку із недоведеністю вказаної у розрахунку суми та ненаданням доказів фактичної сплати за юридичні послуги.

Outcome: approved