Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

позивач [PERSON] 31.03.2016 звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 13.11.2014 [PERSON] позичив у нього в борг 10000 грн на особисті потреби, які зобовязався повернути в строк до 01.12.2014. На підтвердження своїх зобовязань, відповідач в присутності свідків особисто написав розписку, яку передав йому на зберігання. По закінченню зазначеного строку відповідач борг не повернув, пославшись на незаплановані труднощі. Заборгованість за договором позики від 13.11.2014 складає: борг 10000 грн, 3% річних в сумі 399 грн 34 коп., збитки повязані з інфляцією в сумі 4892 грн 74 коп.. Просить зазначену заборгованість та судові витрати стягнути з відповідача на його користь. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просить позов задовольнити з підстав наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив, що кошти у позивача він не позичав. Розписку написав власноручно, оскільки пошкодив автомобіль позивача і мав йому відшкодувати вартість ремонту автомобіля. В подальшому визнав позов в частині стягнення з нього на користь позивача 10000 гривень. В решті позовних вимог просить відмовити. Заслухавши сторони, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. На підставі договору позики від 13.11.2014 [PERSON] надав [PERSON] позику в сумі 10000 грн. Позика мала бути повернута в строк до 01.12.2014. Факт надання позики підтверджується розпискою [PERSON] від 13.11.2014. Взяті на себе зобов'язання [PERSON] не виконав. Кошти отримані від [PERSON] в обумовлений сторонами строк не повернув. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином та у встановлений термін. Згідно ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок. Кожна з сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним чином або виконання приймається належним кредитором і несе ризик непред'явлення цієї вимоги. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Написанням розписки про отримання позики відповідачем підтверджено, що останній у повному обсязі сприймав умови договору і прийняв на себе зобов'язання щодо його виконання. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів, що написана ним розписка була безгрошовим зобовязанням. Враховуючи викладене, вимога позивача про стягнення з відповідача 10000 гривень заборгованості за договором позики підлягає задоволенню. Оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, з нього підлягає стягненню сума боргу урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, відповідно до ст.625 ЦК України. Разом з тим, позивачем невірно визначено розмір збитків завданих інфляцією. Статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Сума індексації визначається, як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації на розмір приросту індексу споживчих цін, поділений на 100%. Відповідно до ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (в редакції від 01.01.2015 року), індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка. Проте, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24.12.2015 до зазначеного Закону були внесені зміни, згідно з якими, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється у розмірі 103 відсотка (зміни набрали чинності 01.01.2016). Суд вважає, що надані позивачем розрахунки індексації заборгованості за період з грудня 2014 року по березень 2016 року включно в сумі 4892 грн. 74 коп. не відповідають вимогам закону та матеріалам справи, тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню частково в розмірі 3470 грн, виходячи з таких розрахунків. Так, у грудні 2014 року сума індексації становить 200 грн (в грудні 2014 року індекс інфляції становить 103% 10000 х 2 : 100 = 200 грн). В 2015 році сума індексації становить 3270 грн (січень 103,1% 10000 х 2,1 : 100 = 210 грн; лютий 105,3% 10000 х 4,3 : 100=430 грн; березень 110,8% 10000 х 9,8 : 100 = 980 грн; квітень 114% 10000 х 13 : 100 = 1300 грн; травень 102,2% 10000 х 1,2 : 100=120 грн; вересень 102,3% 10000 х 1,3 : 100 = 130 грн; листопад 102% 10000 х 1 : 100 = 100 грн). В інші періоди 2015 року величина індексу споживчих цін не перевищила поріг індексації у розмірі 101 відсотка, а у січні-березні 2016 року у розмірі 103 відсотка. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню індекс інфляції в розмірі 3470 грн. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення суми позики та 3% річних ґрунтуються на законі та відповідають умовам укладеного між сторонами правочину. Визначаючи розмір у якому підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення 3% річних, суд виходить з наступного. Прострочення виконання зобовязання у сумі 10000 грн становить 487 днів, у звязку з чим 3% річних становлять 400 грн 27 коп. (10000 грн х 3 х 487 : 365 : 100). Разом з тим, враховуючи принцип диспозитивності, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних в сумі 399 грн 34 коп.. Приймаючи до уваги розмір позовних вимог, які підлягають задоволенню судом на користь позивача, враховуючи вимоги ст.88 ЦПК України, на користь позивача також слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору, які понесені позивачем згідно квитанції №QS28083714 від 31.03.2016. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню заборгованість за договором позики в сумі 10000 гривень, у зв'язку з простроченням виконання грошового зобов'язання 3% річних - в сумі 399 гривень 34 копійки, індекс інфляції в розмірі 3470 гривень та судові витрати в сумі 551 гривні 20 копійок, а всього кошти в загальній сумі 14420 грн 54 коп.

Outcome: partial