Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2018 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про виселення з житлового приміщення за неможливістю спільного проживання. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: с.Мовчанівка по вул.Велика Дуга, 28, Підволочиського району Тернопільської області. Разом з нею зареєстровані та проживають її донька, онука з дітьми, та колишній зять - відповідач по справі [PERSON] (згідно рішення суду від 17 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано). Позивач зазначає, що її дочка тимчасово перебуває поза межами країни, проте [PERSON], який не є членом її сімї, виселитись із належного їй житла не бажає, в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електроенергію та газ участі не приймає. Крім того зловживає алкогольними напоями, систематично влаштовує сварки, бійки, виносить речі з дому, руйнує майно, спричиняє матеріальні збитки, тобто робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, на жодні її та працівників поліції зауваження не реагує, а тому просить позов задовольнити, виселити [PERSON] із житлового будинку, що без надання іншого житла. Позивач та її представник в підготовчому судовому засіданні позов підтримали з підстав наведених у ньому. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав. Відповідно до\~ч.\~3\~ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, враховуючи позиції сторін, які просили справу вирішити у підготовчому судовому засіданні, суд вважає за можливе прийняти рішення у підготовчому провадженні, задовольнивши позов з наступних підстав. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим 25 вересня 2006 року державним нотаріусом Підволочиської державної нотаріальної контори, [PERSON] є спадкоємцем майна, яке складається із житлового будинку з надвірними будівлями № 28 по вул. Велика Дуга в с. Мовчанівка Підволочиського району Тернопільської області, що належав померлому [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Камянківською сільською радою Підволочиського району 23 вересня 2004 року. Право власності зареєстроване у Підволочиському РБТІ, що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12686335, сформованого 29 листопада 2006 року, реєстраційний номер 7588159. Відповідно до будинкової книги громадян, що мешкають у будинку № 28 по вул. Велика Дуга у с. Мовчанівка Підволочиського району Тернопільської дата реєстрації відповідача [PERSON] у будинку - 22 лютого 2008 року. Згідно з рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/399/13 від 17 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 травня 1992 року у Камянківській сільській раді Підволочиського району, - розірвано. Рішення вступило в законну силу. Постановою Підволочиського районного суду Тернопільської області №3/604/177/17 від 21 липня 2017 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 40 (сорок) годин громадських робіт. З описової частини вказаної постанови вбачається, що 15 липня 2017 року в с. Мовчанівка Підволочиського району громадянин [PERSON] умисно вчинив насильство в сімї відносно своєї колишньої тещі [PERSON], з якою продовжує спільно проживати, а саме ображав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, чим завдав шкоди її психічному здоровю. Крім того, аналогічні правопорушення вчинені [PERSON] 18 липня 2017 року о 23.00 год та 19 липня 2017 року 00.18 год відносно колишньої дружини [PERSON], з якою продовжує спільно проживати. Таким чином, судом встановлено, що відповідач, проживаючи разом із позивачем у справі у житловому будинку № 28 по вул. Велика Дуга, у с. Мовчанівка Підволочиського району Тернопільської області, систематично порушує правила співжиття, оскільки вчиняє сімейні сварки, скандали. Згідно з п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вбачається, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів. Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області №2/604/149/17 від 05 травня 2017 року [PERSON] попереджено про недопустимість порушення правил співжиття щодо позивача [PERSON]. Рішення вступило в законну силу. Відповідно до ст. 116 Житлового кодексу у випадку, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] чинить перешкоди для проживання та користування спірним будинком з господарськими будівлями [PERSON] та її сімї, як власнику цього будинку. З правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України №6-709цс16 від 16.11.2016 року слідує, що згідно з положеннями статті 391\~ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. З огляду на викладене, враховуючи позицію відповідача, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved