Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

Позивач 15.01.2018 року звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбу з 12.03.2005. Від даного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, однак спільне життя у них з відповідачем не склалося, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, мають різні погляди на сімейні відносини та обов'язки, не ведуть спільного господарства та проживають окремо з жовтня 2017 року. В зв'язку з вищевикладеним позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 16.01.2018 було відкрито провадження у справі за вказаним позовом та призначено її до розгляду у підготовчому судовому засіданні. За приписами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Позивач у підготовчому засіданні зазначила, що свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені у позові. Також пояснила суду, що з жовтня 2017 року вони з відповідачем не підтримують шлюбно-сімейні відносини та не проживають разом, неодноразові намагання зберегти шлюб між ними до позитивного результату не призвели. Відповідач у підготовчому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив суду, що дійсно вони з позивачем з жовтня 2017 року проживають окремо, неодноразові спроби відновити шлюбно-сімейні відносини та зберегти сім'ю не дали позитивного результату. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв'язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне. Судом встановлено, що між сторонами 12.03.2005 було укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, актовий запис №348, що підтверджується відповідною копією свідоцтва про шлюб (а.с.9). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Як зазначили суду сторони у справі, вони проживають окремо однин від одного, не ведуть спільного господарства з жовтня 2017 року. Також сторони не оспорювали ту обставину, що збереження шлюбу, який існує формально, не відповідає як їх інтересам так і інтересам дітей. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім'ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому є всі наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved