Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.12.2013р. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на автомобіль «BMW» модель 730, 1993р. випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]; скасувати арешт накладений на цей автомобіль. В судовому засіданні його представник наполягає на позові та вказує, що 21.04.2013р. [PERSON] отримав від позивача гроші за вказаний автомобіль в розмірі 6000 доларів США. На підставі цього вважає себе власником автомобіля, а наявний арешт на нього - порушує його право власності. Відповідач [PERSON] з позовом згоден, пояснив, що на підставі доручення від [PERSON] володів його автомобілем «БМВ» та про арешт нічого не знав. Потім він продав його [PERSON], отримав від нього 6 000 доларів, та на нього було оформлено доручення. Інші учасники не з`явилися: [PERSON] про причини неявки не повідомив; треті особи надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши сторони, суд дійшов наступних висновків. [PERSON] є власником автомобіля «БМВ 730» держномер [NUMBER] за свідоцтвом про реєстрацію з 20.09.08р. (а.с. 11). В 2013р. автомобіль було переобладнано і встановлено газобалонне обладнання без внесення відповідних змін то свідоцтва про реєстрацію автотранспорту ( а.с. 12-14), що суперечить п.7 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 р. N 1388, згідно якого експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані)у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється. Крім того, за п.8 вказаного Порядку, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Як вбачається, з доданих документів та доказів, письмово правочин не було здійснено, в порушення вимог ст.208 п.3 ЦК. Окрім того, на вказаний час, цей автомобіль та інше майно [PERSON], на підставі постанови слідчого УСБУ в Запорізькій області від 28.11.09р., та постанови державного виконавця ВДВС Приморського РУЮ в Запорізькій області від 14.11.11р., яку винесено на виконання виконавчого листа Приморського райсуду № 1-1 від 16.06.11р., перебувало під арештом с забороною відчуження (а.с.15, 17). За вироком цього суду від 25.05.11р. № 1-1/2011 [PERSON] визнано винним у злочині за ст.361 ч.2 КК, та стягнуто з нього на користь ВАТ «НТВ-Плюс» 8298 грн., арешт на його майно - залишено до повного погашення позовних вимог (а.с.37). Таким чином, правочин щодо майна на яке накладено арешт із забороною відчуження, не є дійсним за вимогою ст.. 203 ч.1 ЦК як вчинений всупереч закону. Крім того, вбачається, що, хоча і є розписка про отримання від [PERSON], [PERSON] 6000 доларів США за купівлю автомобіля «БМВ» ( а.с. 10). Однак, було оформлено не договір купівлі-продажу, а доручення на право користування цим автомобілем, що не відповідає формі та умовам, які висуваються для договору купівлі-продажу, за пар. 1 гл.54 ЦК України. Окрім того, право власності та обставини вказаних подій ніхто не оспорює та не спростовує. То ж відсутній з цього приводу спір. Судовому захисту, за ст. 3 ЦПК підлягають тільки права та свободи громадянина, які порушено, оспорено або не визнано. В іншому випадку, право на судовий захист - відсутнє. То ж підстав для задоволення позову в частині визнання права власності на автомобіль за позивачем - немає підстав. Щодо вимог про скасування арешту, то вбачається, що за довідкою канцелярії Приморського райсуду та довідки ВДВС Приморського РУЮ (а.с. 38, 42), виконавчий лист на стягнення 8298 грн. на користь ВАТ «НТВ-Плюс» не видавався. Інші виконавчі листи було видано лише на конфіскацію певного майна засуджених, після набрання вироком по справі № 1-1/2011 чинності - 10.06.11р. За ст.22 ЗУ «Про виконавче провадження» встановлено строк в 1 рік для пред'явлення виконавчих документів до виконання. Вказаний термін сплинув, про його продовження ВАТ «НТВ-Плюс» до суду не зверталось. Позивач має відповідне доручення на здійснення прав від власника цього автомобіля, посвідчене нотаріально (а.с.7). То ж відпали підстави для накладення арешту і в цій частині позов можливо задовольнити, так як існуючий арешт перешкоджає власнику та користувачу на вільну реалізацію права користування та розпорядження цим автомобілем, що кореспондується з нормою ст.154 ЦПК, як підстава скасування забезпечення позову. Питання відшкодування судових витрат не висунуто, то ж суд не вирішує це питання по суті.

Outcome: partial