Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 03 травня 2017 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання домоволодіння\~ та земельних ділянок обєктом спільної сумісної власності, припинення права власності на домоволодіння та земельну ділянку, визнання права власності\~ на нерухоме майно. Посилався на те, що з відповідачем перебував в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в 1996 році, але після розірвання шлюбу не припинили шлюбні відносини та продовжували проживати однією сімєю як чоловік і жінка до 2009 року, коли відносини були припинені. Вказував, що в період спільного проживання за спільні кошти було придбано земельну ділянку площею 1000 кв.м., для здійснення будівництва жилого будинку отримано кредит, за рішенням районної ради отримана у власність земельна ділянка площею 0,0922 га для ведення садівництва та побудовано житловий будинок в м. Полтаві по вул. Агітаційна, 34б. Також позивач [PERSON] посилався на те, що земельні ділянки та житловий будинок є спільною власністю сторін, але фактично відповідач проживає в смт. Диканька, а він залишився проживати в будинку по вул. Агітаційна, 34б в м. Полтаві, сплативши відповідачу компенсацію за її частку. Просив суд встановити факт проживання його та відповідача [PERSON] однією сімєю без реєстрації шлюбу понад тридцять років з 1996 року до 2009 рік. Просив також визнати обєктами спільної сумісної власності подружжя домоволодіння в м. Полтаві по вул. Агітаційна, 34б, земельну ділянку площею 1000 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0922 га для ведення садівництва, розташовані в м. Полтава, вул. Агітаційна, 34б. Також просив суд припинити право власності відповідача [PERSON] на зазначене майно і визнати за ним право власності на відповідні обєкти нерухомого майна. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю під тримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні повністю визнала позовні вимоги та не заперечувала щодо їх задоволення. Треті особи в судове засідання своїх представників не направили, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду. Суд, заслухавши пояснення та обґрунтування сторін, дослідивши зібрані в справі докази та оцінивши надані сторонами пояснення, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував з відповідачем [PERSON] (до зміни прізвища [PERSON]) [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 08 від 07 травня 1996 року. Також встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 02 квітня 2008 року є власником земельної ділянки площею 1000 кв.м. в місті Полтаві по вул. Агітаційна, 34б з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідач відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 262280, виданого на підставі рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 05 листопада 2009 року є власником земельної ділянки площею 0,0922 га в м. Полтава, вул. Агітаційна, 34б з цільовим призначенням для ведення садівництва. Окрім того, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22 квітня 2010 року відповідач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими спорудами в м. Полтава, вул. Агітаційна, 34б. Відповідно до статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 74 СК України, на яку позивач посилається як на підставу позовних вимог, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. СК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, тому норми зазначеної статті щодо режиму майна, набутого за час спільного проживання жінкою та чоловіком, що проживають однією сім'єю, підлягають застосуванню виключно з 01 січня 2004 року. Відтак, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту спільного проживання його та відповідача в період з 1996 року по 31 грудня 2003 року не ґрунтуються на нормах закону, заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Нормами Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинним в період до 01 січня 2004 року, не передбачено можливості визнання факту спільного проживання без реєстрації шлюбу як підставу для визнання набутого майна спільною сумісною власністю. Окрім того, при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. При визначенні осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно (Ухвала ВССУ від 05 серпня 2015 року в справі N 6-5626св15). Як встановлено судом, позивач [PERSON] в період з 03 червня 1996 року по 14 лютого 1997 року перебував в іншому зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що виключає можливість його проживання однією сімєю в цей період з відповідачем [PERSON] Як встановлено судом, спірна земельна ділянка по вул. Агітаційна, 34б в м. Полтаві площею 1000 кв.м. з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку була придбана відповідачем [PERSON] за договором купівлі-продажу від 02 квітня 2008 року. Звертаючись до суду з відповідним позовом про встановлення факту спільного проживання, зокрема, станом на 02 квітня 2008 року, на час придбання земельної ділянки площею 1000 кв.м., позивач жодних переконливих доказів на підтвердження цієї обставини не надав. Сама по собі обставина реєстрації місця проживання сторін за однією адресою не є підставою для встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. В той же час в силу норм ст. 74 СК України особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить виключно те майно, яке було набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Натомість, відповідач [PERSON], укладаючи відповідний договір купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 12-13) та приймаючи у власність відповідну земельну ділянку по вул. Агітаційна, 34б в м. Полтаві, стверджувала, що грошові кошти, які витрачаються нею на придбання земельної ділянки не є спільною сумісною власністю, є її особистою власністю, відсутні особи, які можуть поставити питання, в тому числі відповідно до ст. ст. 65, 74 СК України (пункт 5 договору). Дана обставина в повній мірі спростовує твердження позивача про фактичне проживання сторін в цей період однією сім'єю та придбання земельної ділянки за спільні кошти. Також як встановлено судом, у відповідача [PERSON] право власності на спірний житловий будинок по вул. Агітаційна, 34б виникло в квітні 2010 року на підставі свідоцтва про право власності, виданого Управлінням житлово-комунального господарства 22 квітня 2010 року. Разом з тим, в поданій до суду позовній заяві позивач просить суд встановити факт спільного проживання з відповідачем до 2009 року, тобто, до моменту виникнення у відповідача право власності на спірний житловий будинок. Відтак, право власності за спірний житловий будинок у відповідача виникло поза межами періоду, на спільне проживання протягом якого з відповідачем посилається позивач в поданій до суду позовній заяві. Окрім того, в судовому засіданні відповідач пояснила, що з 08 січня 2010 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з іншою особою, а позивач [PERSON] стверджував, що в 2010 році зареєстрував шлюб з іншою жінкою, з якою знаходиться в шлюбі на час вирішення справи. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме, перебування сторін в інших зареєстрованих шлюбах, а також момент виникнення права власності на спірний житловий будинок в квітні 2010 року, суд приходить до висновку про відсутність підстав для застосування до житлового будинку по вул. Агітаційна, 34 б в м. Полтаві вимог ст. 74 СК України щодо режиму спільного майна. Також як встановлено судом, спірна земельна ділянка площею 0,0922 га набута відповідачем [PERSON] шляхом приватизації на підставі рішення Київської районної в м. Полтаві ради від 05 листопада 2009 року, тобто поза межами того періоду, протягом чого за твердженням позивача сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Окрім того, в силу норм СК України (як в редакції станом на час виникнення у відповідача права власності на відповідну земельну ділянку, так і в редакції станом на час вирішення справи судом) земельна ділянка, набута внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України є особистою приватною власністю дружини, чоловіка (статті 57, 61 СК України). Також відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Відтак, норми ст. 74 СК України щодо режиму спільної власності не можуть бути поширені на земельну ділянку площею 0,0922 га в м. Полтаві по вул. Агітаційна, 34б в м. Полтаві, яка набута відповідачем в порядку приватизації. На підставі викладеного, враховуючи положення норм ст. 74 СК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню. При вирішенні справи судом також враховується та обставина, що в силу норм ст. 69 СК України подружжя має право на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України). Звертаючись до суд з відповідним позовом та обираючи спосіб захисту порушеного права на власний розсуд, позивач всупереч норм ст. 70 СК України просить суд визнати за ним право власності на обєкти нерухомого майна в цілому, припинивши право власності відповідача на нього, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що таке нерухоме майно є обєктом спільної сумісної власності. Фактично сторони по справі мають намір приховати інший правочин угоду по відчуженню нерухомого майна за адресою м. Полтава, вул. Агітаційна, 34б, в результаті якої право власності від однієї особи ([PERSON]В.) переходить до іншої [PERSON] При зверненні до суду з позовом сторонами не враховано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд при здійсненні судочинства не може підміняти собою інші органи, зокрема, органи, які вчиняють нотаріальні дії, а судові рішення не можуть підміняти нотаріальне посвідчення правочинів, зокрема щодо переходу пава власності на нерухоме майно. У звязку з відмовою в задоволенні позовних вимог понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed