Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 12 лютого 2014 року звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, який уточнила в поданій до суду 11 березня 2014 року заяві. В поданих до суду заявах позивач посилалася на те, що [INFO] померла [PERSON], спадкоємцем майна якої вона є. Вказувала, що у встановленому законом порядку прийняла спадщину, але не може отримати свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки частка спадкодавця за життя не була визначена. В уточненій позовній заяві просила суд визначити частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га з кадастровим номером 5310136400:11:004:0234, та земельну ділянку площею 0,0291 га з кадастровим номером 5310136400:11:004:0233, що знаходяться за адресою [ADDRESS] станом на 27 серпня 2012 року - за [PERSON] - 1/3, за [PERSON] - 1/3, за [PERSON] - 1/3. Також просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,1000 га та на 1/3 частини земельної ділянки площею 0,0291 га. В судовому засіданні представники позивача повністю підтримали подану до суду уточнену заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач в судовому засіданні визнала уточнені позовні вимоги та не заперечувала щодо їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина. Як встановлено судом, за померлою [PERSON] на час смерті було зареєстровано право власності на земельні ділянки. Зокрема, [PERSON] відповідно до державного акту Серія ЯИ № 260750 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, яка розміщується за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд, є співвласником земельної ділянки на праві приватної спільної сумісної власності. Іншими співвласниками земельної ділянки є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON]. Також [PERSON] відповідно до державного акту Серія ЯИ № 262251 на право власності на земельну ділянку площею 0,0291 га, яка розміщується за адресою: [ADDRESS], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, є співвласником земельної ділянки на праві приватної спільної сумісної власності. Іншим співвласником зазначеної земельної ділянки також є також [PERSON] та [PERSON]. Також встановлено, що після померлої [INFO] [PERSON] Другою полтавською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа 22 листопада 2012 року за № 555/2012 за заявою позивача [PERSON] про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого 03 квітня 2003 року. 29 жовтня 2013 року державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Рой Т.В. позивачу [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, зокрема, на 4/25 часток житлового будинку з часткою надвірних будівель, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ст.ст. 1222, 1223, 1261 ЦК України спадкоємці визначаються за законом і за заповітом, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом в першу чергу мають діти спадкодавця, той з подружжя, хто його пережив, та батьки. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Дослідженими в справі доказами встановлено, що позивач [PERSON], будучи спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, у встановленому законом порядку прийняла спадщину. Позивачем отримано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на відповідну частину житлового будинку з надвірними спорудами в [ADDRESS]. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав за позивачем [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 29 жовтня 2013 року зареєстровано право власності на 4/25 частин житлового будинку та господарські та побудові споруди по [ADDRESS] Також судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до свідоцтва № 275 на право особистої власності від 24 листопада 1981 року є власником 14/25 частин домоволодіння по [ADDRESS], а відповідач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 21 січня 2004 року є власником 7/25 частин зазначеного домоволодіння. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно зі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Тому суд вважає за необхідне визначити частки співвласників у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м. з кадастровим номером 5310136400:11:004:0234, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, а також на земельну ділянку площею 291 кв.м. з кадастровим номером 5310136400:11:004:0233, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме: [PERSON] - 1/3 частки; [PERSON] - 1/3 частки; [PERSON] - 1/3 частки. Також судом встановлено, що державним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори Рой Т.В. 29 жовтня 2013 року винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на частки земельних ділянок [ADDRESS] в зв'язку з невизначеністю часток співвласників. Статтею 392 ЦК України передбачено право пред'явлення позову про визнання права власності на майно, у разі, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Встановивши дані обставини, враховуючи, що позивач є спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON], у встановленому законом порядку прийняла спадщину, але отримати свідоцтво про право на спадщину на відповідні частини земельної ділянки в [ADDRESS] не може у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права на відповідну частку за померлою, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає захистові. Суд, обираючи спосіб захисту порушеного права, вважає за необхідне визнати за позивачем [PERSON] в порядку спадкування після померлої [INFO] [PERSON] право власності на 1/3 частини земельної ділянки площею 1000 кв.м. з кадастровим номером 5310136400:11:004:0234, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та на 1/3 частини земельної ділянки площею 291 кв.м. з кадастровим номером 5310136400:11:004:0233, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, що знаходяться за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved