Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-09 00:00:00

Позивач [PERSON] , зазначивши третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Бережанську державну нотаріальну контору, звернувся до Бережанського районного суду Тернопільської області із позовом до відповідачки [PERSON] , відповідача Бережанської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позовна заява обгрунтована таким. [INFO] померла мати позивача - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина до складу якої увійшла 1/2 частина квартири [ADDRESS] . Незважаючи на те, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , а покійна мати була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , останній постійно проживав із матір`ю (з огляду на те, що мати після інсульту потребувала постійного догляду) на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] у квартирі, яка належить на праві власності його дружині - [PERSON] . У квартирі [ADDRESS] позивач був зареєстрований до 25 вересня 2017 року, однак проживає в ній фактично без реєстрації по сьогоднішній день. 13 травня 2020 року позивач, як спадкоємець першої черги за законом, звернувся до Бережанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Однак, постановою від 15 травня 2020 року № 184/02-31 нотаріальною конторою було відмовлено позивачу у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих мотивів, що він не подав у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини та не надав документів, які б стверджували про факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Таким чином, встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини надасть позивачу можливість реалізувати свої спадкові права, у зв`язку із чим останній змушений звернутися до суду із вказаним позовом. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Представник позивача адвокат Угриновська Ю.В. у своєму вступному слові дала пояснення, аналогічні змісту позову, просила його задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, причини її неявки суду невідомі; відзив на позов не подала. Представник відповідача Бережанської міської ради Тернопільської області у судове засідання не з`явився; подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача та прийняття рішення у відповідності до обґрунтованості заявлених позовних вимог та доведеності підстав позову доказами. Представник третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Бережанської державної нотаріальної контора у судове засідання не з`явився, подано письмову заяву у якій просить проводити розгляд справи за відсутності представника третьої особи й при вирішенні спору покладається на думку суду. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8\~ст.178 ЦПК України). Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторони позивача, взявши до уваги заяви представника відповідача та представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що вимоги позивача є підставними і підлягають до задоволення. Статтею 1219 ЦПК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Отже, для прийняття спадщини за ч. 3 ст.\~1268\~ЦК України має значення саме постійне проживання з спадкодавцем на момент смерті. Частиною 1 ст.\~29\~ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В той же час ЦК України не дає визначення постійного, переважного або тимчасового проживання. Натомість ст.\~3\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» оперує визначеннями місце перебування та місце проживання: місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Та ст.\~2\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зазначено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч. 10 ст. 6 цього ж Закону, реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008,\~№ 7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Аналіз наведених законодавчих норм свідчить про те, що проживання в певному місці буде постійним, якщо особа проживала в ньому понад шість місяців протягом року, та при цьому реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Для визначення чи певне житло є місцем проживання особи, слід встановити існування достатніх і тривалих зв`язків особи з конкретним місцем такого проживання. Та при цьому, першочергове значення в таких випадках мають зокрема довідка органу реєстрації місця проживання на день смерті спадкодавця та/або покази свідків, які безпосередньо (поблизу) проживають до спірного житла або в силу певних обставин періодично його відвідують. Суд встановив такі факти: Позивач [PERSON] ( [INFO] ) є сином [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18 липня 1964 року (а.с.11). Як вбачається із реєстраційного посвідчення від 01 липня 2002 року, за [PERSON] зареєстровано право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] (а.с.13). [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 29 серпня 2019 року (а.с.15). Позивач [PERSON] 13 травня 2020 року звернувся до Бережанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] (а.с.16). Постановою Бережанської державної нотаріальної контори про відмову у вчинені нотаріальної дії №184/02-31 від 15 травня 2020 року, позивачу [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку квартири [ADDRESS] з тих підстав, що позивач не подав у встановлений законом строк заяви про прийняття спадщини та не надав документів, які б підтверджували факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Як вбачається із довідки про склад сім`ї або зареєстрованих осіб №1152 від 15 травня 2020 року, виданої Бережанською міською радою Тернопільської області, [PERSON] до дня смерті була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Згідно медичної карти стаціонарного хворого №0000992, 14 лютого 2019 року о 07 год. 28 хв. [PERSON] ( [INFO] ) госпіталізовано із діагнозом ГПМК. Дата виписки: 26 лютого 2019 року. У карті також містяться відомості, що госпіталізована не працює, є пенсіонером; зазначено номер мобільного телефону, де в дужках є запис «Володя син». Такі відомості є підтвердженням того факту, що позивач здійснював лікування (догляд) хворої матері, оскільки його контакти відображені у медичній карті матері (очевидно, для зв`язку із ним з приводу лікування хворої матері) (а.с.25). Судом також встановлено, що після перенесеного інсульту [PERSON] не могла самостійно пересуватися та потребувала постійного стороннього догляду, у зв`язку із чим виникла потреба у зміні фактичного місця проживання [PERSON] , а саме у проживанні із сином (позивачем), який й здійснював за спадкодавицею необхідний їй догляд. З приводу такого місця проживання судом встановлено, що позивач [PERSON] є зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . До 25.09.2017 року його місцем реєстрації була адреса: [ADDRESS] , що підтверджується записами у його паспорті громадянина України (а.с.9) та записами у будинковій книзі для прописки громадян, що проживають по [ADDRESS] (а.с.46-48). Однак, позивач фактично не проживає за адресою: [ADDRESS] з 06 вересня 2015 року, що підтверджується довідкою голови ОСББ «Новинка-19» Тамари Соколовської №20-1 від 12 листопада 2020 року (а.с.56). Натомість, згідно актів комісійного обстеження житлово-побутових умов проживання від 11 вересня 2020 року та від 01 грудня 2020 року, у ході комісійного обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зі слів останнього відомо, що за вказаною адресою він проживав з мамою [PERSON] та доглядав за нею з 14 лютого 2019 року до дня її смерті [INFO] ; такий факт також підтвердили й сусіди [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] (а.с.52, 55). Як вбачається із довідки в.о. інспектора сектора ювенальної превенції відділу превенції патрульної поліції Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Ростислава Степанчака, 29.09.2019 року близько 02 год. 30 хв. було здійснено виїзд працівниками поліції за викликом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з приводу смерті [PERSON] (а.с.101). Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] (товариш та сусід позивача) пояснив, що у квартирі [ADDRESS] проживає позивач з дружиною. У лютому 2019 року позивач забрав з лікарні до себе свою матір [PERSON] , аби доглядати за нею, оскілька та була хворою і не могла проживати без стороннього догляду. Такий догляд позивач та його дружина здійснювали до дня смерті матері серпень 2019 року. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (дружина позивача) пояснила, що [PERSON] проживала по [ADDRESS] . У 2019 році [PERSON] захворіла (інсульт), близько 13-14 днів провела у реанімації, після чого вона із чоловіком 28 лютого 2019 року забрали [PERSON] проживати до себе за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] потребувала стороннього догляду, була частково паралізованою, не могла самостійно їсти. Зазначила, що відповідачка [PERSON] , яка є дочкою померлої [PERSON] відмовилася забрати до себе маму з лікарні й зовсім не допомагала їм у догляді за нею, лише кілька разів її відвідала. Вони з чоловіком також організували поховання [PERSON] за власні кошти. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] (сусідка позивача) пояснила, що мати позивача з кінця літа 2019 року і до дня своєї смерті проживала з ним за адресою: по [ADDRESS] , позивач доглядав за нею, оскільки вона перенесла інсульт та потребувала стороннього догляду. Відповідно до\~ст. 76 ЦПК України\~доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша\~статті 80 ЦПК України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга\~статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта\~статті 77 ЦПК України). Стаття 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). На думку суду, вказані вище докази у своїй сукупності та взаємозв`язку підтверджують, що після перенесеного у лютому 2019 році [PERSON] інсульту, остання перебувала у такому стані, що потребувала постійного стороннього догляду. Такий догляд могла надавати лише особа, яка постійно мешкала з хворою і такою особою був позивач [PERSON] . Вказане узгоджується з іншими доказами, наявними в матеріалах справи, які в силу вимог статей\~76,\~78-80 ЦПК України\~є допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, судові витрати пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача; згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на вищевказане, оскільки позовні вимоги задоволено повністю, судові витрати у справі у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Однак, враховуючи, що позивачу при поданні позову до суду було відстрочено сплату судового збору до вирішення його позову, такий судовий збір, підлягають стягненню з сторони відповідача на користь держави. У відповідності до ч.3 ст.141 ЦПК України, враховуючи дії сторін (позивача [PERSON] та відповідачів [PERSON] та Бережанської міської ради) щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, з огляду на встановлені в цій частині фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що вищезгадані судові витрати підлягають стягненню з відповідачки [PERSON] в користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved