Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] (1979р. народження, прож. у [ADDRESS]) звернулася до суду із позовом (в подальшому уточнений в редакції від 04.12.2017р.) до [PERSON] (1981р. народження, зареєстр. у [ADDRESS]), третя особа: [PERSON] (1952р. народження, паспорт серія [NUMBER]) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 22.05.2016р. близько о 18-20 [PERSON] біля житлового будинку [ADDRESS] вчинив хуліганські дії, що грубо порушують громадський порядок, виражають явну неповагу до суспільства та за своїм змістом відзначились особливою зухвалістю і виразилися у тому, що у вказаному місті та час, у присутності малолітніх дітей і мешканців прилеглих будинків, після нетривалої розмови з позивачем, розпочав конфлікт та умисно наніс [PERSON] один удар кулаком в обличчя. [PERSON] припиняючи хуліганські дії [PERSON], вимагав припинити протиправні дії останнього щодо позивача. Між тим, [PERSON] наніс й [PERSON] удари в обличчя та по тулубу, а потім знову завдавав ударів [PERSON] Постановою слідчого Шульга А.В. була визнана потерпілою за кримінальним провадженням, оскільки їй завдано матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 14.02.2017р. до [PERSON], який скоїв суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст. 296 КК України, застосовані заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Крім того, даною ухвалою суду [PERSON] відмовлено у задоволенні цивільного позову, пред»явленого до [PERSON] про відшкодування матеріальних та моральних збитків, оскільки ч.2 ст. 1186ЦК передбачено можливість відшкодування шкоди не особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв»язку з психічним розладом або недоумством, а його родичами особи при наявності певних обставин в їх сукупності. Цивільний позов до таких осіб не пред»являвся. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06.06.2017р. рішення суду першої інстанції залишено без змін. Крім того, позивач вказує, що матеріальна шкода завдана йому і полягає у понесених витратах на лікування, стоматологічних послугах та витратах, пов»язаних з ремонтом мобільного телефону і становить 6468грн. 75коп. Моральна шкода полягає у тому, що [PERSON] зазнала внаслідок злочину душевних страждань; погіршився сон, стала більше нервувати, постійно виникають проблеми із здоров»ям, оцінює їх в розмірі 20000грн. Також, позивач вказує, що [PERSON] перебуває у цивільному шлюбі та разом проживає із [PERSON], а тому остання повинна нести відповідальність за матеріальну та моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням [PERSON], який не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними у зв»язку з психічними розладами здоров»я. Таким чином, посилаючись на ст.ст. 1186 ч.2, 1168, 1190, 1177, 1167, 23 ЦК України, ст.ст. 3, 74 СК України, ст.3 Конституції України, позивач просить суд, - стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальні збитки у розмірі 6468грн. 75коп. та моральну шкоду у розмірі 20000грн. 00коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] повністю підтримали позовні вимоги в ред. від 04.12.2017р. та просили їх задовольнити. Крім того, надано попередній розрахунок суми судових витрат від 09.01.2018р., за яким: 6000грн. - витрати на професійну правничу допомогу адвоката; близько 1000грн. - можливі витрати коштів, пов»язаних з викликом свідків до суду. Також надано відповідь на відзив від 23.01.2018р. Остаточно просили стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6062грн. 40коп., відповідно до акту №4 від 28.02.2018р. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] заперечували повністю проти заявлених позовних вимог, надавши відзив на позов від 08.01.2018р., а також заперечення на відповідь на відзив від 24.01.2018р. Крім того, просили стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати - витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 6062грн. 40коп., відповідно до акту №1 від 12.03.2018р. В судове засідання третя особа [PERSON] не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позову. В судовому засіданні допитана свідок [PERSON] показала суду про те, що їй зі слів сусідів, зі слів [PERSON] та [PERSON] відомо, що останні проживають разом як чоловік та жінка, мають спільних неповнолітніх дітей і є як одна сім»я. Чи перебувають вони у шлюбі, їй не відомо. Заслухавши пояснення учасників справи, показання свідка, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, оглянувши речові докази - мобільний телефон Самсунг СМ-А300, гарантійний талон та коробку до нього, переглянувши відеозапис подій від 22.05.2016р., суд вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення за таких підстав: встановлено, що ухвалою Придніпровського райсуду м. Черкаси від 14.02.2017р. до [PERSON], який скоїв суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.3 ст. 296 КК України, застосовані заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом. Так, під судового розгляду кримінального провадження було встановлено, що приблизно о 18 год. 20 хв. 22 травня 2016 року [PERSON] біля під»їзду житлового будинку [ADDRESS], тобто в громадському місці, вчинив хуліганські дії, що грубо порушують громадський порядок і виражають явну неповагу до суспільства, за своїм змістом відзначилися особливою зухвалістю і виразились у тому, що він в присутності сторонніх осіб, в тому числі й малолітніх дітей, після нетривалої розмови із своєю сусідкою потерпілою [PERSON] з приводу пошкодженої клумби, використовуючи незначний привід, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, наніс потерпілій удар кулаком в обличчя. Присутній при цьому потерпілий [PERSON] з метою припинення хуліганських дій [PERSON] став між ним та потерпілою [PERSON] і вимагав від [PERSON] припинити протиправні дії. Однак [PERSON] вчинив опір [PERSON]: спочатку відштовхнув його, а потім наніс один удар кулаком в обличчя та численні удари по тулубу і тимчасово припинив свої дії після втручання свідків, але потім знову наніс кулаком два удари в голову та один удар в тулуб потерпілої [PERSON] [PERSON] знову намагався припинити хуліганські дії [PERSON] і став його відштовхувати, але той продовжив чинити опір потерпілому [PERSON] та наніс йому біля трьох ударів кулаками в обличчя і верхню частину тулуба. Після чого, знову наніс потерпілій [PERSON] ще один удар кулаком в голову і один удар ногою в область живота і тимчасово відійшов від місця конфлікту до свого автомобіля, а потім підійшов до потерпілої [PERSON] та наніс їй ще один удар кулаком в обличчя, від якого потерпіла впала на асфальтове покриття і короткочасно втратила свідомість. В результаті суспільно небезпечних дій [PERSON] потерпілій [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, травматичним набряком м»яких тканин обличчя, саднами обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я, та травматичного ушкодження (скол) одного зуба на верхній щелепі справа, садна правої кисті, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень; потерпілому [PERSON] заподіяно тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, крововиливами, саднами м»яких тканин обличчя, травматичним набряком м»яких тканин обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров»я, та садна шиї, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Своїми діями [PERSON] вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 3 ст. 296 КК України грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю (хуліганство), пов»язане з опором громадянину, який припиняв хуліганські дії. Крім того, за ухвалою суду від 14.02.2017р. потерпілій [PERSON] відмовлено у задоволенні цивільного позову, пред»явленого до [PERSON] про відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 06.06.2017р. рішення суду першої інстанції від 14.02.2017р. залишено без змін. Відповідно до даних листа заступника міського голови Черкаської міської ради від 29.11.2017р. №21208-01-21, до опікунської ради при виконкомі ЧМР, судових рішень про визнання [PERSON] недієздатним (обмежено дієздатним), встановлення над ним опіки (піклування) та призначення йому опікуна (піклувальника) не надходило; рішень про надання дозволу фізичній особі на призначення опікуном над [PERSON] не приймалось. Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст..5 ЦПК). Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1 ст. 23 ЦК). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоди визначені статтями 1166 та 1167 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Як передбачено ч.2 ст. 1186 ЦК, якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв'язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді. Відповідно до статті 3 СК України, сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. За положеннями частин 1, 2 статті 21 Сімейного Кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч.1 ст. 74 СК). За результатами вирішення спору судом встановлено, що [PERSON] та відповідач [PERSON] ні на час події, що мала місце 22.05.2016р., ні на час розгляду справи у зареєстрованому шлюбі не перебували і не перебувають. Посилання позивача на положення статті 74 СК України, є безпідставними, оскільки аналіз змісту ст. 74 СК свідчить про те, що факт проживання жінки та чоловіка однією сім»єю без державної реєстрації шлюбу є підставою для виникнення у них права спільної сумісної власності на майно, набуте за час спільного проживання, але не є підставою для виникнення у них прав та обов»язків подружжя, в т.ч. за встановлених обставин по даній справі - щодо відповідальності [PERSON] за завдану [PERSON] майнову та моральну шкоду. Отже, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову [PERSON], оскільки вимоги не ґрунтуються на нормах матеріального права та відсутні належні, допустимі, достатні та переконливі докази. Що стосується вимог сторін про стягнення на їхню користь відповідно судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, то враховуючи норми статей 137, 141 ЦПК України, суд вважає, що вони не підлягають до задоволення. На підставі викладеного та,

Outcome: dismissed