overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 вересня 2015 року звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилався на те, що подружнє життя не склалося через несумісність характерів, втрати поваги один до одного. В судове засідання сторони не з'явилися, звернувшись до суду з заявами про розгляд справи без їх участі. Позивач позов підтримує, відповідач позов визнає. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з 01 грудня 2004 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. При вирішенні справи суд також виходить з того, що з урахуванням фактичних взаємин подружжя відсутні підстави для надання терміну для примирення оскільки такі дії не зможуть привести до збереження сім'ї, а матимуть виключно формальний характер, що не допоможе зберегти сім'ю. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 вересня 2018 року звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що, відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01 березня 2012 року, він є власником житлового будинку по [ADDRESS]. У належному йому будинку з 19 серпня 2006 року зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO], відносно якої рішенням Анатолівської сільської ради №32 від 27 червня 2006 року позивач був призначений піклувальником. Після вступу до вищого навчального закладу у 2007 році відповідачка фактично не проживає у вказаному будинку без поважних причин, тому позивач просить визнати її такою, що втратила право на користування зазначеним житловим приміщенням. 24 вересня 2018 року судом прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач у судовому засіданні 18 лютого 2019 року позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, хоча була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи через оголошення на офіційній сторінці Березанського районного суду Миколаївської області веб-порталу судової влади України та шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з копій свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.7), витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8), технічного паспорта на житловий будинок (а.с.9-11), довідки Березанського РС УДМС України у Миколаївській області (а.с.20) позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], у якому з 19 серпня 2006 року зареєстрована відповідачка (а.с.20), але не проживає у вказаному житлі з 2007 року без поважних причин, що підтверджується обліковою карткою об'єкта погосподарського обліку (а.с.13-14), актом обстеження Анатолівської сільської ради від 31 серпня 2018 року та показаннями свідка [PERSON], яка підтвердила обставини, викладені у позовній заяві. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідачка не проживає за адресою реєстрації більше одного року без поважних причин, вона втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 вересня 2020 року звернувся в суд з цим позовом та наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 14 серпня 2018 року у Ямпільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №62. Свої вимоги мотивував тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. На даний час вони припинили шлюбні стосунки. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Позивач в судове засідання не з`явився, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Надала заяву, згідно якої позов визнала та просила розглянути справу у її відсутність. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 серпня 2018 року у Ямпільському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, за актовим записом №62. Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають спільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 вересня 2020 року звернулась в суд з цим позовом та наполягала на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 26 червня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №94. Свої вимоги мотивувала тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. На даний час вони сімейні відносини не підтримують. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Просила залишити після розірвання шлюбупрізвище « [PERSON] ». Позивачка в судове засідання не з`явилась, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач у судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої позов визнав та просив розглянути справу у його відсутність. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 26 червня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Котовську Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №94. Від шлюбу мають малолітню дитину: сина [PERSON] , [INFO] . Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають спільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 грудня 2013 р. звернувся до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив , що 04 вересня 2009 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб. Від шлюбу не мають неповнолітніх дітей. Спільне життя з відповідачкою вони припинили з 06 листопада 2013 року. Вважає, що шлюб зберегти неможливо, просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач [PERSON] не прибув, надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Відповідач [PERSON] у судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи її було повідомлено належним чином судовими повістками, про що в справі є розписки, заяву з клопотанням про розгляд справи у її відсутності суду не надала. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 04 вересня 2009 року, про що зроблено актовий запис № 250 відділом реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області (а.с. 3 ). Від шлюбу сторони не мають неповнолітніх дітей. У відповідності зі ст.. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що спільне життя сторін не склалось, в зв'язку з тим, що між ними виникли непорозуміння, відсутні спільні інтереси, що привело до повного взаємного відчуження. Шлюбні відношення між сторонами припинені 06 листопаду 2013 року, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 грудня 2013 року звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення на її користь аліментів в розмірі 600 гривень на утримання дочки [PERSON], [INFO], починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дочкою повноліття, мотивуючи тим, що 25 листопада 2006 року між ними був укладений шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка фактично знаходиться на її утриманні. Відповідач уже тривалий час з жовтня 2013 року не надає матеріальної допомоги на утримання дочки. Він офіційно не працює, а тому їй не відомо скільки він отримує заробітної плати. Усі свої кошти він витрачає на свої потреби. Аліменти відповідач більше нікому не сплачує. Вважає, що він має можливість надавати грошову допомогу на утримання дочки. Тому вона просить стягнути з відповідача аліменти на її користь примусово за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що в даний час відповідач підробляє на оптовій базі, де отримує заробітну плату приблизно 2000 гривень і оскільки він має нерегулярний мінливий дохід, просила стягувати з нього на її користь на утримання дочки аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень, які він погодився сплачувати, але в суд відповідач з'явитися не побажав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився хоч був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, про що свідчить зворотна розписка (а.с.14), не заперечував щоб справа розглядалася без його участі, своїх пояснень чи заперечень проти позову не подав. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом установлено, що сторони від шлюбу мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження (а.с.4), яка проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Відповідач, як батько дитини тривалий час добровільно матеріального утримання на свою дочку не надавав, хоч повинен надавати таке утримання. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зважаючи на те, що відповідач в даний час офіційно не працює, не має регулярного доходу, суд вважає необхідним визначити розмір аліментів, що підлягає стягненню, у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно, що було узгоджено між сторонами. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та відповідно до ст. 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 229 гривень 40 копійок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 жовтня 2016 року звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно житловий будинок з надвірними спорудами №21 по вулиці Мічуріна в місті Кодимі, Одеської області Рішенням Кодимського районного суду від 17 жовтня 2016 року позов [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно було задоволено в повному обсязі, зокрема: визнано таким, що відбувся та дійсним укладений 18 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з надвірними спорудами №21 по вулиці Мічуріна, вартістю 18900 грн., в місті Кодимі, Одеської області, визнано таким, що відбувся та дійсним укладений 18 вересня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку з надвірними спорудами №21 по вулиці Мічуріна, вартістю 18900 грн., в місті Кодимі, Одеської області, визнано за [PERSON], право власності на житловий будинок з надвірними спорудами №21 по вулиці Мічуріна вартістю 37800 грн., в місті Кодимі Одеської області, розташованого на земельній ділянці площею 0,1000 га. та визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) кадастровий номер 5122510100:02:005:0027, розташовану по вулиці Мічуріна, 21 в місті Кодимі, Одеської області. 26 жовтня 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з заявою про ухвалення у справі додаткового рішення. Свою заяву обґрунтував тим, суд не розглянув всі заявлені нею позовні вимоги, зокрема в резолютивній частині рішення суд не вказав, щодо визнання за [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,0465 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5122510100:02:005:0028, розташовану по вул. Мічуріна, 21, м. Кодима, Одеської області. В судовому засіданні сторони не зявились. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив майно, яке підлягає передачі. Під час розгляду заяви [PERSON] про ухвалення додаткового рішення встановлено, що в резолютивній частині рішення суду не вказано , щодо визнання за [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 0,0465 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 5122510100:02:005:0028, розташовану по вул. Мічуріна, 21, м. Кодима, Одеської області. Допущений недолік має бути усунутий шляхом ухвалення у справі додаткового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 жовтня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. В поданій до суду заяві посилалася на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Позивач в судове засідання не зявилася, подавши заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не зявився, будучи повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 25 лютого 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського районного суду м. Полтави від 26 листопада 2012 року, яке вступило в законну силу. Сторони мають сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивача. Відповідно до ст.ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обовязків щодо дитини. Відповідач жодних заперечень щодо позовних вимог не надав. Тому суд, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду. З цих підстав вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. При цьому суд враховує вимоги ст. 8 Закону України „Про охорону дитинства щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Також судом враховано, що за чинним законодавством розмір аліментів в будь-якому випадку не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в сумі в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] 04 жовтня 2018 року звернувся в суд з цим позовом та наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON], який вони зареєстрували 14.03.1998 року у Київському районному у місті Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №195. 20 липня 2017 року позивач змінив прізвище «Кононенко» на «Брюккер», що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії І-ЖД №012217 від 20 липня 2017 року. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Стверджував, що життя з відповідачем не склалось, у звязку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. Спільне господарство не ведуть на протязі двох років. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сімї та примирення є не можливим. Позивач до суду не зявився, але надав заяву в якій просить справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачка подала до суду заяву про визнання нею позовних вимог та слухання справи у її відсутність. Строк на примирення просила не надавати Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім'ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно вимог ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно вимог ч.4 ст.200 ЦПК України, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд знаходить всі підстави для ухвалення за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову.

Outcome: approved