Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.04.2019 р. звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому просила: збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3545,74 грн., з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 03.09.2005 р. між та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який розірвано рішенням суду від 21.10.2008 р. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] . На даний час, як вказує позивач, неповнолітній син постійно мешкає разом з нею та вітчимом [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Угоди про добровільну сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина з відповідачем не було досягнуто. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2014 р., стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1820,83 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2014 р. і до повноліття дитини. Позивач посилається на те, що з часу винесення судом рішення про призначення аліментів, змінилася економічна складова країни, збільшилися ціни на всі необхідні елементи життя: ціни на продукти, одяг, освіту та комунальні послуги, значно збільшився і прожитковий мінімум. Тому дитина вже тривалий час перебуває в значно більшій мірі саме на її утриманні, оскільки існуючі виплати аліментів, згідно рішення суду, недостатні для належного забезпечення потреб сина та його розвитку. Крім того, потреби неповнолітнього сина значно зросли. Відповідач щомісяця сплачує аліменти у розмірі 1820,83 грн., які призначені рішенням суду, участі у додаткових витратах на дитину, відповідач не приймає. Прохання розподілити витрати, пов`язані з навчанням та розвитком дитини, відповідач ігнорує. Разом з тим, як вказує позивач, відповідач має змогу сплачувати аліменти у більшому розмірі, так як він проживає у своєму помешканні, інших дітей на утриманні та вихованні не має. Позивач вважає доцільним збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина до 3545,74 грн. Тому, враховуючи викладене, а також те, що з дня прийняття рішення про стягнення аліментів по теперішній час збільшився розмір мінімальної заробітної плати та прожитковий мінімум на неповнолітніх дітей відповідного віку, тому на даний час існує об`єктивна потреба у збільшенні розміру аліментів, оскільки визначений рішенням суду розмір аліментів не забезпечує нормального розвитку дитини, нормального харчування, придбання необхідних речей для побутових потреб дитини, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду із зазначеним позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, 10.04.2019 р. зазначена цивільна справа передана в провадження судді Солом`янського районного суду м. Києва КушнірС.І. Ухвалою суду від 18.04.2019 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.10.2019 р. до суду від представника відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. У поданому до суду відзиві, представник вказує на те, що відповідач не заперечує проти свого обов`язку брати участь в утриманні дитини до досягнення повноліття. Однак, у нього відсутня можливість виплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж він виплачує зараз, а у позивача відсутні будь-які підстави вимагати збільшення розміру аліментів. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3545,74 грн., з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з дати подання позову і до досягнення дитиною повноліття, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві, та надані докази. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення позивача, пояснення відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи‚ вважає, що позов не підлягає задоволенню таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.09.2005 р. У шлюбі у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві 04.09.2013 р. (повторно). Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21.10.2008 р., розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 736), про що 23.12.2008 р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Вбачається, що [PERSON] 01.02.2014 р. зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №136, в зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON]» , що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданому Центральним відділом державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції у м. Києві. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2014 р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1820,83 грн. щомісячно, починаючи з 22.10.2014 року і до його повноліття. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, позивач [PERSON] посилається на те, що з дня прийняття рішення про стягнення аліментів по теперішній час змінилася економічна складова країни, збільшилися ціни на всі необхідні елементи життя: ціни на продукти, одяг, освіту та комунальні послуги, збільшився розмір мінімальної заробітної плати та прожитковий мінімум на неповнолітніх дітей відповідного віку, тому на даний час існує об`єктивна потреба у збільшенні розміру аліментів, оскільки визначений рішенням суду розмір аліментів не забезпечує нормального розвитку дитини, нормального харчування, придбання необхідних речей для побутових потреб дитини. Позивач вважає доцільним збільшити розмір стягуваних з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина до 3545,74 грн. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 27 Конвенції про захист прав дитини визначено, що батько(- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає, розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Як встановлено судом, неповнолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Зазначені обставини стороною відповідача не оспорюються. Згідно довідки від 06.10.2014 р. № 342 вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , є учнем 3-Б класу спеціалізованої школи № 71 Солом`янського району м. Києва. Згідно акту обстеження умов проживання, складеного 29.03.2019 р. комісією Спеціалізованої школи №71 м. Києва, вбачається, що неповнолітній [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , разом матір`ю - позивачем [PERSON] , вітчимом [PERSON] . Умови для виховання та розвитку дитини задовільні. Відповідно до характеристики учня 7-Б класу Спеціалізованої школи №71, [PERSON] навчається в Спеціалізованій школі №71 з першого класу, має хороший фізичний і розумовий розвиток, рівень навчальних досягнень учня - середній. Мати [PERSON] та вітчим [PERSON] приділяють належну увагу вихованню сина. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній у справі № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно до наведених вище положень закону, зміна розміру аліментів можлива за наявності доведених в судовому порядку обставин, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Тобто розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Будь-яких доказів на підтвердження свого матеріального стану, позивачем [PERSON] до суду не надано. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Як на підставу своїх заперечень вказав на те, що відповідач не заперечує проти свого обов`язку брати участь в утриманні дитини до досягнення повноліття. Однак, у нього відсутня можливість виплачувати аліменти у розмірі більшому, ніж він виплачує зараз, а у позивача відсутні будь-які підстави вимагати збільшення розміру аліментів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - установити у 2019 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2019 року - 1853 гривні, з 1 липня - 1936 гривень, з 1 грудня - 2027 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень; працездатних осіб: з 1 січня 2019 року - 1921 гривня, з 1 липня - 2007 гривень, з 1 грудня - 2102 гривні; осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] працює в ФОП [PERSON] на посаді адміністратора залу з 05.04.2018 р. (Наказ № 5/К від 04.04.2018 р.) по теперішній час, що підтверджується даними довідки Вих. № 2 від 02.10.2019 р. Згідно довідки від 02.10.2019 р. № ЦО-00000336, вбачається, що дохід відповідача [PERSON] за період з 01.04.2019 р. по 30.09.2019 р. склав - 26700,00 грн. Тобто, середня заробітна плата відповідача на місяць, згідно довідки про доходи, становить 4500 грн. При цьому, відповідач сплачує аліменти за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2014 р. в розмірі 1820,83 грн., що більше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, з наданих стороною відповідача документів вбачається, що відповідач має на утриманні матір пенсійного віку, [PERSON] , [INFO] , яка має захворювання, що потребують постійного лікування, в підтвердження чого надано виписку Київської міської клінічної лікарні № 4 від 11.12.2017 р., копії медичних довідок та виписок. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів, призначених рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25.11.2014 р. Позивачем не надано доказів того, що обставини щодо участі відповідача у вихованні та утриманні дитини змінилися, доказів зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін. Так, на підтвердження позовних вимог позивачем надано копії квитанцій про оплату навчання, копії чеків та квитанцій, з яких вбачається оплата медичних послуг. Обґрунтовуючи необхідність збільшення розміру аліментів, позивач ототожнює аліменти з додатковими витратами на дитину. Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Крім того, звертаючись до суду, як на підставу для збільшення розміру аліментів, позивач посилається на збільшення вартості продуктів харчування, витрат на оплату комунальних послуг, необхідності нести витрати на підтримання стану здоров`я дитини та забезпечення її оглядів і проведення профілактичних заходів. Однак, в даному випадку позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини, які були понесені нею у разі доведеності зазначених обставин. Крім того, у разі призначення аліментів у твердій грошовій сумі відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення підлягають індексації у разі збільшення індексу споживчих цін. В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Так, з точки зору закону необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. Даючи юридичну оцінку доказам та поясненням сторін, з урахуванням повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами та дослідженими в судовому засіданні, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог, оскільки позивачем не зазначено обставин про зміну матеріального чи сімейного стану платника аліментів, при цьому, не надано доказів того, що її матеріальний стан змінився, а тому підстави для збільшення розміру аліментів відсутні. Виходячи з викладених вище обставин, відсутності доказів з боку позивача в обґрунтування пред`явленого позову, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Outcome: dismissed