Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.11.2015 року звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, прохала визнати поруку [PERSON], що виникла з договору поруки № 314293-ДП1 від 26 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] припиненою. Заявлені вимоги мотивує тим, що 26 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено рамкову угоду №FW1101.849 за умовами якої АТ «ПроКредит Банк» здійснив кредитування ФОП [PERSON] на підставі договору про надання траншу №1101.44287/FW1101.849 від 26 грудня 2013 року. Відповідно до умов договору про надання траншу № 1101.44287/FW1101.849 від 26 грудня 2013 року, кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 800 000 грн. 00 коп. зі строком користування 120 місяців від дати видачі на умовах сплати за користування кредитом 18,50 % річних. На забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 314293-ДП1 від 26 грудня 2013 року. У звязку з невиконанням ФОП [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором банк предявив вимогу, відповідно до умов кредитного договору про повне дострокове погашення частини кредиту, що залишилася, протягом 30-ти календарних днів. Однак позивач вважає, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а умова цього договору про дію поруки до належного виконання усіх вимог кредитора не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 Цивільного кодексу України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк, відповідно до ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України і пункту 8.2.1 рамкової угоди, використав право достроково стягнути з позичальника та поручителя заборгованість за кредитним договором, надіславши 29 жовтня 2014 року повідомлення про виникнення заборгованості (вимогу) про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів. Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за користування кредитом та пені, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання. У такому випадку банк був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від зміненого строку виконання зобовязання, яким стало 28 листопада 2014 року. Оскільки з позовом до боржника та поручителя про солідарне стягнення кредитної заборгованості банк звернувся до Київського районного суду м. Полтави лише у серпні 2015 року, то у звязку з пропущенням шестимісячного строку предявлення позову до поручителя порука припинилася. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги повністю підтримав та надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог. 14.09.2016 р. в судове засідання представник позивача не зявився , в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без його участі. Представник відповідача ПАТ «ПроКредит Банк» заперечував проти задоволення позову та прохав відмовити, посилаючись на те , що уклавши додаткову угоду до Договору про надання траншу та виклавши в ній новий графік погашення кредиту , Банк фактично відкликав вимогу про дострокове погашення заборгованості. Відповідач ФОП [PERSON] повторно у судове засідання не зявилася, будучи належним чином повідомлена, причини неявки не відомі. Вислухавши пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «ПроКредит Банк» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] було укладено рамкову угоду №FW1101.849 за умовами якої АТ «ПроКредит Банк» здійснив кредитування ФОП [PERSON] на підставі договору про надання траншу №1101.44287/FW1101.849 від 26 грудня 2013 року. Відповідно до умов договору про надання траншу № 1101.44287/FW1101.849 від 26 грудня 2013 року, кредитор надав позичальнику кредит в розмірі 800 000 грн. 00 коп. зі строком користування 120 місяців від дати видачі на умовах сплати за користування кредитом 18,50 % річних. На забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором між АТ «ПроКредит Банк» та [PERSON] було укладено договір поруки № 314293-ДП1 від 26 грудня 2013 року. Згідно з пунктом 2.1 договору поруки, поручитель зобовязується відповідати перед кредитором за виконання усіх зобовязань позичальника у їх повному обсязі як солідарний із позичальником боржник. У звязку з невиконанням ФОП [PERSON] своїх зобовязань за кредитним договором, АТ «ПроКредит Банк» надіслав повідомлення про виникнення заборгованості від 29 жовтня 2015 року, вих. № 545. Згідно вказаного повідомлення банк предявив вимогу, відповідно до умов кредитного договору та ст. 1050 Цивільного кодексу України, про повне дострокове погашення частини кредиту, що залишилася, протягом 30-ти календарних днів в розмірі 799 719 грн. 69 коп., в т.ч. - 16 333 грн. 91 коп. борг по процентах; 779 826 грн. 28 коп. капітал дострокового погашення; 3 523 грн. 50 коп. пеня. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 553 ЦК України\~під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Договір поруки є двостороннім правочином, що укладається з метою врегулювання відносин між кредитором і поручителем. Згода боржника на укладення договору поруки не вимагається. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 Цивільного кодексу України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частики позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором Банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Зі змісту ст. 610 ЦК України вбачається, що невиконання зобовязання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, є порушенням зобовязання. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до п.8.5 укладеної Рамкової угоди кредитор вправі у будь-який час прийняти рішення про відкликання вимоги. У такому випадку погашення кредиту здійснюється в порядку , що діяв до предявлення вимоги , якщо інше не буде визначено кредитором. 12.01.2015 р. між Банком та позичальником було укладено Договір № 1 про внесення змін до Договору про надання траншу від 26.12.2013 р. Уклавши додаткову угоду до Договору про надання траншу та виклавши новий графік погашення кредиту , Банк фактично відкликав вимогу про дострокове погашення заборгованості. Пунктом 2 Договору № 1 від 12.01.2015 р. про внесення змін до Договору про надання траншу №1101.44287/FW1101.849 від 26 грудня 2013 року встановлено , що інші умови Договору траншу , які не змінені даним Договором , залишаються діяти у попередній редакції . Позичальниця виконувала свої зобов*язання за кредитним договором , хоч і з порушенням графіку до серпня 2015 р. В квітні 2014 р. вимога про дострокове погашення заборгованості до [PERSON] не надсилались . У звязку з неналежним виконанням умов кредитного договору вже після укладення Договору № 1 про внесення змін , 02.04.2015 р. Банк направив [PERSON] вимогу про повне дострокове погашення кредиту та вимогу про виконання зобовязання за договором поруки. Враховуючи вищевикладене , суд вважає, що строки для стягнення заборгованості поручителя , встановлені договором поруки та чинним законодавством , не порушені , а підстави для визнання поруки припиненою відсутні. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed