Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.10.2018 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, яка мотивована тим, що він з 02.10.2013 року по 13.07.2018 року перебував з відповідачем у трудових відносинах, працював на відокремленому підрозділі «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля». З 13.07.2018 року наказом № 722-к від 13.07.2018 року його було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку невиконанням умов колективного договору (несвоєчасною виплатою заробітної плати) з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату та не виплатив її до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому з урахування уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної платі у розмірі 1752 грн. 56 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні починаючи з 13.07.2018 року і по день винесення судового рішення та моральну шкоду в розмірі 15\~000 грн. 00 коп.. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 24.10.2018 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 10.12.2018 року відкрито провадження по справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій просить слухати справу без його участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача ДП «Селидіввугілля» в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, надав суду відзив на позовну заяву в якій позовні вимоги в часті відшкодування моральної шкоди не визнав, вважає їх необґрунтованими та такими, що не відповідають характеру понесених страждань . Крім того, не визнає позовні вимоги [PERSON] в частині середнього заробітку\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні. Відповідно до вимог ст.\~279\~ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно запису трудової книжки серія АХ № 552630 № 8 від 02.10.2013 року, [PERSON] з 02.10.2013 року прийнятий до відокремленого підрозділу «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля». Згідно запису трудової книжки серія АХ № 552630 № 12 від 13.07.2018 року, [PERSON] наказом № 722-к від 13.07.2018 року його було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку невиконанням умов колективного договору (несвоєчасною виплатою заробітної плати) з виплатою вихідної допомоги у розмірі тримісячного середнього заробітку. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обовязок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обовязок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до розяснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Як вбачається з довідки № 1-2564 від 09.11.2018 року, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 12 листопада 2018 року складає 1752 грн. 56 коп. Згідно листа № 224/0/103-17/214\~від 19.10.2017\~року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2018 році» відповідно до якого кількість робочих днів позивача з розрахунку з 13.07.2018 року (день звільнення) по 26.12.2018 року (день винесення судового рішення) складала би 115 днів: липень 2018 року 13 днів, серпень 2018 року 22 дні, вересень 2018 року 20 днів, жовтень 2018 року 22 дні, листопад 2018 року 21 день, грудень 2018 року 17 днів. Згідно довідки № 1-2564 від 09.11.2018 року, виданої ВП «Шахта «Україна» ДП «Селидіввугілля», середньоденний заробіток [PERSON] становить 337 грн. 21 коп. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку станом на день звернення до суду складає: 337 грн. 21 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 115 (кількість днів затримки розрахунку) = 38 779 грн. 15 коп. Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, судом встановлено, що визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.04.1996 року «Про практику\~розгляду цивільних\~справ за\~позовами про\~захист прав\~споживачів» при\~вирішенні \~вимог споживачів\~про відшкодування\~ на\~підставі Закону\~України «Про\~захист прав\~споживачів» моральної\~ шкоди\~ суди\~ повинні\~ виходити\~з роз'яснень,\~які Пленум\~Верховного Суду\~України дав\~у постанові\~від 31\~березня 1995\~р.\~№ 4\~«Про судову\~практику в\~справах про\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди». Зокрема, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виробника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має ґрунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. Відповідно до вимог ст. 237-1 ч. 1 КЗпП України, працівникові проводиться відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт затримки виплати заробітної плати позивачу на 115 днів, суд визнає, що зумовило порушення нормальних життєвих звязків позивача, негативно відбилося на його психічному стані, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги обставини справи, тривалість затримки розрахунку при звільненні, характер та глибину повязаних з цим моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Повно і всебічно зясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до\~задоволеної частини\~вимог в розмірі 704 грн. 80 коп., оскільки позивач на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від його сплати за подання позову до суду. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial