Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-20 00:00:00

Позивач 26 листопада 2014 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що він є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровано місце проживання позивача, його онука [PERSON]. Однак, відповідач у вказаній квартирі не проживає більше року, оплату комунальних платежів не здійснює, його особисті речі в квартирі відсутні. Позивач просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS]. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. Третя особа у судове засідання не з'явилася, про день і час проведення слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Дніпропетровським державним підприємством по перевезенням вантажів та пасажирів придніпровської залізниці 01 грудня 1998 року, розпорядженням № 5783, зареєстрованого в КП «ДМБТІ»; свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 04.11.2014 року Другою Дніпропетровською державною нотаріальної конторою, за реєстровим № 1-682 (а.с.4-6). Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON] (а.с.7). Однак, судом встановлено, що відповідач в квартирі [ADDRESS] не проживає, в квартирі відсутні його особисті речі. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірній квартирі, то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS]. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: approved