Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 червня 2013 року звернувся в Київський районний суд м. Полтави з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві позивач посилався на те, що є власником 1/4 частини житлового будинку по [ADDRESS], власниками 3/4 частин зазначеного будинку є відповідачі. Вказував, що рішенням суду [PERSON] виділено її частку із спільного майна в натурі. Також зазначав, що в жовтні 2012 року відповідачі без погодження з позивачем розпочали реконструкцію своєї частини будинку, будівництво ведеться з порушенням діючих будівельних норм та правил, що призвело до руйнування частини будинку, належної позивачу. Вважає, що здійснюючи будівельні роботи, відповідачі порушують його право власності, діями відповідачів спричинено моральної шкоди. В поданій до суду позовній заяві, яку уточнив в поданій до суду 04 липня 2013 року заяві, просив суд стягнути з відповідачів [PERSON] та [PERSON] солідарно на його користь 160402 грн. матеріальних збитків, 10000 грн. моральної шкоди, 1414,08 грн. витрат на проведення експертного дослідження та витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримав подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнавали. Вважають, що позивачем не доведено розмір спричиненої шкоди, в задоволенні позову просили відмовити. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 10 листопада 2010 року прийняла у власність 3/4 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель в [ADDRESS]. Право власності позивача [PERSON] на частину домоволодіння за договором було зареєстровано в державному реєстрі прав власності. Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 січня 2012 року, яке вступило в законну силу, виділено [PERSON] в домоволодінні, яке розташовано по [ADDRESS] в натурі частку із майна, що знаходиться в спільній частковій власності з одночасним припиненням права спільної часткової власності на нього, будівлі та споруди, що складають самостійний об'єкт нерухомого майна без втрати цільового призначення: в житловому будинку літ. «а-1» (квартиру № 2) в складі приміщень: кухня ІІ 10,7 м2, коридор 2-2 площею 4,6 м2, кімнату 2-4 площею 16,9 м2, та квартиру № 3 в складі приміщень: тамбур ІІІ площею 6,3 м2, передпокій 2-3 площею 10 м2, кімнату 3-3 площею 10 м2, та огорожу № 2, № 7. Закріплено за новоствореним об'єктом розмір земельної ділянки та визнано за [PERSON] право власності на виділений об'єкт як на окремий об'єкт нерухомого майна. Виділ частки [PERSON] здійснено за наявності на те згоди позивача [PERSON] Згідно з рішенням виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради № 225 від 10 квітня 2012 року погоджено розподіл домоволодіння по [ADDRESS] на два окремих. Частині домоволодіння, що належить [PERSON] згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23.01.2012 року та розташована на земельній ділянці площею 421 кв.м. надано нову адресу - [ADDRESS]-а. Частині домоволодіння, що належить [PERSON] та розташована на земельній ділянці площею 137 кв.м. залишено адресу - [ADDRESS]. Відповідачем [PERSON] 10 жовтня 2012 року отримано державний акт серії ЯМ № 387701 на право власності на земельну ділянку площею 0,0421 га в м. Полтаві по [ADDRESS] за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. За таких обставин, сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є власниками суміжних домоволодінь та не є співвласниками житлового будинку з частиною надвірних будівель та споруд, на що посилається позивач в поданій до суду позовній заяві. Також судом встановлено, що відповідачем [PERSON] згідно з Повідомленням від 02 грудня 2012 року повідомлено Інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю в Полтавській області про початок виконання будівельних робіт по реконструкції житлового будинку по [ADDRESS] за розробленою ПП [PERSON] проектною документацією. В подальшому, у зв'язку з чисельними зверненнями [PERSON] такі будівельні роботи [PERSON] були припинені. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, на яку як на підставу позову посилається позивач в поданій до суду позовній заяві, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. В силу норм ст. 1166 ЦК України підлягають встановленню наступні обставини: завдання шкоди позивачу, розмір такої шкоди, а також наявність неправомірних дій відповідача. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Зі змісту ч. 1 ст. 60 ЦПК України вбачається, що доказування тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, є обов'язком цієї сторони. Вирішуючи питання щодо наявності неправомірних дій відповідача суд виходить з наступного. Як встановлено судом та не оспорювалося сторонами по справі, [PERSON], будучи власником житлового будинку по [ADDRESS], в грудні 2012 року розпочала проведення робіт по реконструкції належного їй житлового будинку по [ADDRESS]. Згідно з висновком № 1295 судової будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року проведена реконструкція житлового будинку за адресою [ADDRESS] вплинула на просторову жорсткість, несучу спроможність, теплотехнічні та інші показники квартири № 1 житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Встановлені судовою експертизою обставини дають підстави вважати, що діями відповідача [PERSON], як власника житлового будинку по [ADDRESS], які виразилися в проведенні реконструкції житлового будинку, спричинено матеріальної шкоди позивачу [PERSON] Спричинена відповідачу [PERSON], як власнику житлового будинку по [ADDRESS], шкода полягає в наявності впливу проведеної реконструкції на просторову жорсткість, несучу спроможність, теплотехнічні та інші показники квартири № 1 житлового будинку, належного позивачу. Тому суд вважає доведеною обставину наявності неправомірних дій відповідача [PERSON] та спричинення в результаті таких дій шкоди позивачу [PERSON] За нормами ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Разом з тим, на підтвердження розміру спричиненої шкоди позивач [PERSON] надає кошторисну документацію на будівництво в виді прибудови до збудованого житлового будинку квартири [ADDRESS], згідно якої вартість будівельно-монтажних робіт, устаткування, інших витрат з урахуванням податку на додану вартість складає 160402 грн. Статтею 22 ЦК України передбачено, що право на відшкодування має особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права. При цьому збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). В силу норм ст. ст. 22, 1166 ЦК; України витати, які необхідно понести позивачу [PERSON] на будівництво в виді прибудови до частини будинку по [ADDRESS], не можуть бути оцінені судом як вартість матеріальних збитків, спричинених з вини відповідачів. Зокрема, як встановлено судом, будинок по [ADDRESS] станом на 06 вересня 2011 року відповідно до даних технічного паспорту та звіту про проведення технічного обстеження його будівельних конструкцій та інженерних мереж збудований в 1900 році. Відсоток зносу будинку станом на 08 листопада 2010 року складав 65 %, а інвентаризаційна варіть житлового будинку складала 39975 грн. Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження його будівельних конструкцій та інженерних мереж кв. № 2 та кв. № 3 житлового будинку по [ADDRESS], здійсненого «НДІ Промреконструкція» 06 вересня 2011 року, зовнішні огороджувальні конструкції (стіни, покриття) не відповідають вимогам по енергозбереженню, об'ємно-планувальні рішення не відповідають вимогам ДБН В.2.2-15-2005 (Житлові будинки. Основні положення», фізичний знос квартир №№ 2,3 становить 73 %, а технічний стан оцінений як ветхий, стан несучих конструктивних елементів аварійний, а не несучих - дуже ветхий. Під час проведення судової експертизи № 1295 від 28 лютого 2014 року судовим експертом встановлено, що технічний стан елементів квартири [ADDRESS] характеризується як ветхий - стан несучих конструкцій аварійний, а не несучих - дуже ветхий. Таким чином, дослідженими в справі доказами встановлено, що як до початку здійснення [PERSON] ремонтних робіт стан як нерухомого майна, що належить позивачу [PERSON] по [ADDRESS], так і майна, належного відповідачу [PERSON] по [ADDRESS], був ветхим. Після здійснення ремонтних робіт [PERSON] стан частини будинку, належного позивачу [PERSON] залишився також ветхим. При цьому питання рівня впливу здійснених [PERSON] робіт на стан квартири не вирішувалося, а відповідні клопотання зі сторони позивача не заявлялися. В даному випадку розмір спричиненої позивачу [PERSON] шкоди в силу норм ст. ст. 22, 1192 ЦК України має визначатися виходячи з витрат, які він має зробити для відновлення свого порушеного права, тобто, приведення належного йому на праві власності нерухомого майна до стану, в якому воно знаходилося до початку здійснення відповідачем будівельних робіт. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Позивачем [PERSON] не надано доказів понесення витрат, пов'язаних з відновленням належного йому домоволодіння по [ADDRESS] Натомість, як встановлено судом, позивачем не вживалися заходи щодо відновлення домоволодіння по [ADDRESS] до попереднього стану. За таких обставин, враховуючи ненадання позивачем належних доказів щодо розміру спричиненої йому матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог [PERSON] до відповідача [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди у зв'язку з недоведеністю розміру такої шкоди. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та відшкодовується грошима, іншим майном або в іншій спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди, визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з врахуванням, які мають істотне значення. Статтею ч. ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування і відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Дослідженими в справі доказами встановлено факт порушення прав позивача [PERSON], зокрема, спричинення шкоди його майну. Сам по собі факт спричинення такої шкоди вже свідчить про завдання моральної шкоди. Така шкода виражена в хвилюваннях внаслідок пошкодження майна, необхідності додатково вживати заходи для приведення в належний стан своєї власності, а також витрачати час та моральні зусилля, спрямовані на захист порушеного права. При визначені розміру компенсації за завдану моральну шкоду суд враховує обставини її завдання ступень вини відповідача [PERSON] у її завданні, характер моральних страждань позивача. Суд вважає, що відповідним відшкодуванням буде компенсація в розмірі 5000 грн., бо така компенсація буде відповідати принципу справедливості та зрозумілості. Тому позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди до відповідача [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON], до якого також позивачем [PERSON] пред'явлені вимоги як про відшкодування матеріальної, так і про відшкодування моральної шкоди, не є власником домоволодіння по [ADDRESS], тому не є особою, відповідальною за завдану позивачу [PERSON] шкоду, а відтак і не є належним відповідачем. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] заявлені безпідставно та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи межі задоволених позивних вимог з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в відповідно до розміру задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 114 грн. 70 коп. Також матеріалами справи встановлено, що позивач [PERSON] поніс судові витрати по оплаті послуг за проведення судової експертизи в розмірі 2937,60 грн. Виходячи з пропорційності розміру задоволених позовних вимог (3% від загального розміру, із заявлених вимог на суму 170402 грн. задоволено на суму 5000 грн.), з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені ним витрати по оплаті експертизи в розмірі 88,13 грн. (2937,60грн. /100*3). Всього на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню судові витрати в розмірі 202 грн. 83 коп. (114,70 грн.+88,13 грн.). Понесені позивачем [PERSON]В, витрати в сумі 1414,08 грн. за проведення експертного будівельно-технічного дослідження (а.с. 71, 72) не є судовими витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України, а також не є розміром шкоди, завданим у зв'язку з неправомірними діями відповідача, тому вимоги про їх стягнення є безпідставними та не можуть бути задоволені судом.

Outcome: partial