Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.08.2019р. звернулась до суду із позовною заявою до «Новотроїцьке рудоуправління», треті особи без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову зазначила, що її син - [PERSON] - працював на ПрАТ «Новотроїцьке рудоуправління» помічником машиніста екскаватора Вапнякового кар`єру. 28 квітня 2017 року о 12 год.40хв. [PERSON] , при проведені робіт з підвищеною небезпекою на вапняковому кар`єрі ПРАТ «Новотроїцьке рудоуправління», а саме: заміни канату екскаватора № 3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, рани лобової області, більше справа, рани лобної ділянки по центру з переходом на перенісся, крововиливу в м`які покрови голови, в лобно-тімяно-скронево-потиличної області, практично на всьому протязі багато уламкового крововиливу в проекції полюсів лобових часток по 50 см куб, субарахноідальноого крововиливу, по конвекситальним поверхням обох півкулей головного мозку, практично на всьому протязі ділянки забиття та розтрощення речовини головного мозку, полюсів лобових долей, яка згідно висновку судово-медичної експертизи відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння в наслідок чого [INFO] настала його смерть. За результатами вказаного нещасного випадку, було проведено досудове розслідування, встановлено винних осіб, яких у подальшому, вироком Волноваського районного суду Донецької області від 14.08.2019р. було засуджено, а саме - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є відповідальними особами ПРАТ «Новотроїцьке рудоуправління» в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.272 ч.2 КК України. Загибель сина стала для позивача страшною втратою. Цей випадок суттєво погіршив як її моральне, так фізичне самопочуття, ускладнились хвороби, знаходиться в постійному розпачі і не може відновити своє життя, яке було до загибелі дитини. Просила стягнути з відповідача 500 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок смерті [PERSON] на виробництві. 27.09.2019 р. ухвалою суду було відкрито загальне позовне провадження по справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 30.10.2019 р. закрито підготовче провадження, розпочато розгляд справи по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Надали заяву, в якій підтримали заявлені вимоги, просили суд розглянути справу без їх участі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином. Надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги у розмірі 500 000,00 грн. необґрунтованими, оскільки не було надано правову оцінку діям самого потерпілого [PERSON] , який так само винен, на його думку, у нещасному випадку, що трапився 28.04.2017р., внаслідок невиконання ним вимог інструкції з охорони праці та грубому порушенні правил техніки безпеки. Також зазначив про надання позивачці [PERSON] грошової допомоги після смерті сина, а також виконанні робіт щодо поліпшення її побутових умов на загальну суму 105 158,82 грн., про що свідчать долучені до відзиву письмові докази. Просив відмовити у повному обсягу у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Належним чином сповіщені про час та дату розгляду справи треті особи - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - до зали суду не з`явились. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, враховуючи позицію сторін, дотримуючись принципів об`єктивності, диспозитивності цивільного судочинства, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] , який є сином позивача [PERSON] - працював на ПрАТ «Новотроїцьке рудоуправління» помічником машиніста екскаватора Вапнякового кар`єру. 28 квітня 2017 року о 12 год.40хв. [PERSON] , при проведені робіт з підвищеною небезпекою на вапняковому кар`єрі ПРАТ «Новотроїцьке рудоуправління», а саме: заміни канату екскаватора № 3 , отримав тілесні ушкодження, внаслідок яких [INFO] настала його смерть. Внаслідок нещасного випадку на виробництві, під час виконання трудових обов`язків на ПРАТ «Новотроїцьке рудоуправління» 28.04.2017 року з [PERSON] стався нещасний випадок, про що відповідачем складено Акт спеціального розслідування нещасного випадку Н-5, затверджений 27.06.2017р., в якою причиною вказано: конструктивні недоліки, недосконалість, недостатня надійність засобів виробництва; не виконання посадових обов`язків відповідальними особами; невиконання вимог інструкції з охорони праці. Вказані обставини були встановлені чинним вироком Волноваського районного суду Донецької області від 14.08.2019р., яким було засуджено [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які є відповідальними особами ПРАТ «Новотроїцьке рудоуправління» в скоєні кримінального правопорушення передбаченого ст.272 ч.2 КК України. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частинам 3 та 4 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Відповідно ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Виходячи з аналізу зазначеної норми закону вбачається, що право на відшкодування моральної шкоди чоловікові, дружині, батькам, дітям, а також особам, які проживали з померлим однією сім`єю виникає у разі, якщо встановлено причинний зв`язок між смертю фізичної особи та ушкодженням здоров`я на виробництві. Рішенням Конституційного Суду України від 08.10.2008р. 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), визначено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Судом встановлено, що позивачу була спричинена моральна шкода, оскільки внаслідок втрати сина вона пережила нервові потрясіння пов`язані з його смертю та з втратою турботи і підтримки та неможливість повернути до життя найріднішу людину. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Судом встановлено, ПРАТ «Новотроїцьке рудоуправління»,

Outcome: partial