Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 червня 2017 року предявила до суду позов до відповідача [PERSON], в якому просить стягнути із відповідача аліменти на неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], за минулий час, а саме, за останні три роки у розмірі 1/3 частки від отриманих доходів; стягувати із відповідача [PERSON]. А. на її користь аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON], [INFO], [PERSON], 16 вересня 2008 року в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину, щомісячно, починаючи з липня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2014 року. Від шлюбу 01 квітня 2003 року народився син [PERSON] та 16 вересня 2008 року народився син [PERSON]. Діти проживають разом із нею та перебувають повністю на її утриманні, відповідач, маючи фінансову можливість, ухиляється від покладеного на нього обовязку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей. При цьому вказує, що працюючи сестрою-господинею у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні та маючи мінімальну заробітну плату, самостійно вона не може забезпечити належний для неповнолітніх дітей рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідач є здоровою працездатною особою, зареєстрований як фізична особа-підприємець та здійснює свою діяльність у сфері прісноводного рибальства, посередництва в торгівлі сільськогосподарською сировиною, роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, його дохід носить мінливий характер, залежний від ринкових умов господарювання, інших утриманців немає. Також вважає, що відповідач зобовязаний виплатити аліменти за останні три роки у розмірі 1/3 частки від отриманих доходів, оскільки за вказані три роки жодних коштів та іншої допомоги на утримання дітей не надавав. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, однак, її представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірительки, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подавши до суду письмові заперечення проти позову, у яких також заявив клопотання про розгляд справи за його відсутності. У поданих письмових запереченнях покликається на те, що твердження позивачки стосовно ненадання ним коштів протягом останніх трьох років на утримання дітей є безпідставними, оскільки за період з 10 липня 2014 року по 20 вересня 2014 року неповнолітні діти проживали разом із ним за адресою: вул. С. Бандери, 1/6 у м. Тернопіль, їх матір ([PERSON] С.) проживала окремо та не брала участі у вихованні дітей, а в період з 20 вересня 2014 року по кінець січня 2017 року він із позивачкою та дітьми проживали разом однією сімєю, незважаючи на те, що шлюб між ними було розірвано. Також вказує, що вони не погодили між собою з ким будуть проживати неповнолітні діти. Починаючи з 2008 року по сьогоднішній день він зареєстрований як фізична особа-підприємець, його доходи від здійснення господарської діяльності за останні три роки є незначними, зокрема за останні 6 місяців 2017 року його дохід становив 833 гривень на місяць, у звязку із чим у нього немає можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2000 гривень на кожну дитину, щомісячно, тому просить стягувати аліменти в розмірі по 900 гривень на кожну дитину. За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, за відсутності сторін. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні факти: Судом установлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] із 24 липня 2001 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторін 01 квітня 2003 року народився син [PERSON], що стверджується актовим записом №04 Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 30 квітня 2003 року видано свідоцтво про народження серії 1-ИД №127076. 16 вересня 2008 року від шлюбу народився син [PERSON], про що зроблено актовий запис №18 Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, якою 03 жовтня 2008 року видано свідоцтво про народження серії 1-ИД №080454. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 червня 2014 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Як убачається із довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому (приміщенні) будинку осіб №578 виданої 05 травня 2017 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, [PERSON] разом із неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] зареєстровані і проживають за адресою: [INFO], однак, не проживають за вказаною адресою. Згідно довідки про доходи №07/123, виданої 03 травня 2017 року Тернопільською обласною комунальною клінічною психоневрологічною лікарнею, [PERSON] працює у Тернопільській обласній комунальній клінічній психоневрологічній лікарні та займає посаду сестра-господиня. Її дохід з листопада 2016 року по квітень 2017 року становить 17724,60 гривень. Як слідує із копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців [PERSON] зареєстрований як фізична особа-підприємець з 14 жовтня 2008 року, згідно даних органів державної статистики про основний вид економічної діяльності фізичної особи-підприємця, визначений на підставі даних державних статистичних спостережень відповідно до статистичної методології за підсумками діяльності за рік КВЕД 03.12 Прісноводне рибальство. Судом установлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] повністю перебувають на утриманні матері позивачки [PERSON]. Натомість відповідач [PERSON], будучи здоровою працездатною особою, маючи мінливі заробітки та змогу, ухиляється від виконання своїх обовязків щодо виховання неповнолітніх дітей. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного. В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Натомість позивачка у повному обсязі надає матеріальне утримання неповнолітнім дітям і фактично одноособово несе батьківські обовязки обох батьків. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року становить 1 689 гривень, з 1 травня - 1 777 гривень, з грудня - 1 860 гривень. Положеннями ч. 8 ст.7 Сімейного кодексу України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно із ст. 182 Сімейного кодексу України, суд також при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В силу вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обовязків по утриманню неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] і сплачувати аліменти у розмірі визначеному судом. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі п.1 ч.1 ст. 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи в сукупності вищезазначене, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 2000 гривень на кожну дитину підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в розмірі по 2000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 червня 2017 року і до досягнення дітьми повноліття. Щодо вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] на користь неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] аліментів за останні три роки у розмірі 1/3 частки від отриманих доходів, суд зазначає наступне: Згідно ч. 2 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Разом із тим, позивачем не надано, а судом не здобуто доказів на підтвердження того, що позивач [PERSON] зверталася до відповідача [PERSON] особисто або через суд із вимогою про сплату аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а також доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від сплати аліментів. З цих підстав, суд приходить до переконання, що у задоволенні позовних вимог в частині стягнення із відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за останні три роки у розмірі 1/3 частки від отриманих доходів, слід відмовити. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,00 гривень.

Outcome: partial