Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 27.09.2019 року звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, яка мотивована тим, що він з 23.11.2018 року по 31.07.2019 року перебував з відповідачем ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія» у трудових відносинах де працював на посаді виконуючого обов`язки директора. З 31.07.2019 року наказом № 2-к від 30.07.2019 року його було звільнено на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку зі зміною місця проживання. Після звільнення відповідач заборгував йому заробітну плату, кошти за невикористану відпустку і не виплатив ці суми до теперішнього часу. Вважає, що відповідач таким чином порушив трудове законодавство, тому з урахуванням уточнених позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість з заробітної плати у сумі 19\~697 грн. 06 коп., кошти за невикористану відпустку у сумі 40 000 грн. 00 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з розрахунку середнього заробітку 967 грн. 60 коп., а також стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 125\~000 грн. 00 коп. та понесені ним судові витрати. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.09.2019 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.10.2019 року позивачу продовжено строк для усунення недоліків за ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.09.2019 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 04.11.2019 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 23.01.2020 року визнано явку позивача [PERSON] в судове засідання обов`язковою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, представник позивача пояснив, що при уточненні позовних вимог позивач не відмовлявся від вимог про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку, на чому останній неодноразово наполягав у своїх заявах про розгляд справи без його участі та у наданій відповіді на відзив на позовну заяву. У зв`язку з чим, просить суд при винесенні судового рішення враховувати позицію Верховного Суду України викладену в п. 20 пленуму «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Представник відповідача ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія» Скочко О.А. в судовому засіданні просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] , оскільки невиплачена заробітна плата за липень 2019 року складає 13\~056 грн. 02 коп., а невиплачена компенсація за невикористану відпустку 9005 грн. 18 коп., а тому позивач надав суду безпідставний, необґрунтований позов та не надав доказів заборгованості відповідача. Крім того, позивачем не надано жодного обґрунтованого розрахунку компенсації за невикористану відпустку та необґрунтовано позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди. Посилання позивача не те, що він залишився без засобів для існування вважає також безпідставними, оскільки останній отримує пенсію за віком. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.\~3,\~4\~ст.\~12\~ЦПК України\~кожна сторона\~повинна довести\~обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до наказу ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія» № 12 від 22.11.2018 року, [PERSON] з 23.11.2018 року прийнято на посаду виконуючого директора з посадовим окладом відповідно до штатного розпису. Згідно наказу ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія» № 2-к від 30.07.2019 року [PERSON] було звільнено з 31.07.2019 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку зі зміною місця проживання. Факт роботи [PERSON] з 23.11.2018 року по 31.07.2019 року в ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія» на посаді виконуючого директора підприємства також підтверджується належними записами в трудовій книжці серія АХ № 824805. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата усіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган, повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Таким чином, обов`язок із проведення з працівником розрахунку покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану плату. Стаття 117 КЗпП України застосовується у разі несвоєчасної виплати належних працівнику від підприємства сум незалежно від наявності клопотання працівника про таку виплату. Оформивши звільнення позивача та видавши йому трудову книжку, відповідач свій обов`язок із проведення з працівником розрахунку не здійснив, а тому є підстави для застосування до відповідача відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, передбачену ст. 117 КЗпП України. Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до роз`яснень, які надані Верховним судом України в постанові Пленуму № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі застосування ст. 117 КЗпП України перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Слід також зауважити, що відповідно п. 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджено наказом від 29.07.93 року № 58, зазначається, що днем звільнення вважається останній день роботи. Відповідно до ст.\~47\~КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст.\~241-1\~КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно довідки № УУТ000000011 від 25.11.2019 року, виданої ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія», заборгованість по заробітній платі позивача складає 13 056 грн. 02 коп., невиплачена компенсація невикористаної відпустки 9005 грн. 18 коп. Відповідно до довідки № УУТ000000011 від 25.11.2019 року, виданої ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія», середньомісячний заробіток позивача складає 18\~158 грн. 71 коп. З урахування листа № 78/0/206/18 від 08.08.2018 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» кількість робочих днів позивача в червні-липні 2019 року, з урахуванням святкових та вихідних днів склала 18 днів у червні 2019 року та 23 дні у липні 2019 року. У зв`язку з чим, середня кількість відпрацьованих позивачем днів за останні два місяці складає 20,5 днів. У зв`язку з чим, середньоденна заробітна плата позивача складає: 18\~158 грн. 71 коп. / 20,5 = 885 грн. 80 коп. З урахування листа № 78/0/206/18 від 08.08.2018 року Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2019 році» кількість робочих днів позивача в 2019 році, з урахуванням святкових та вихідних днів, починаючи розрахунок з 01.08.2019 року (наступний день після звільнення) склала би 106 днів: серпень 2019 року 21 день, вересень 2019 року 21 день, жовтень 2019 року 22 дні, листопад 2019 року 21 день, грудень 2019 року 21 день. З урахування листа № від 29.07.2019 р. N 1133/0/206-19 Мінсоцполітики України «Про розрахунок норми тривалості робочого часу в 2020 році» кількість робочих днів позивача в 2020 році, з урахуванням святкових та вихідних днів, по 19 лютого 2020 року (день винесення судового рішення) склала би 34 дні: січень 2020 року 21 день; лютий 2020 року 13 днів. Таким чином, сума компенсації за час затримки розрахунку станом на день розрахунку складає: 885 грн. 80 коп. (середньоденна заробітна плата) Х 140 (кількість днів затримки розрахунку) = 124012 грн. 00 коп. Повно і всебічно з`ясувавши обставини по справі, надані суду докази, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, відповідно до ст. 263 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають частковому задоволенню, та слід стягнути з відповідача заборгованості з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 146 073 грн. 20 коп., з яких: заборгованість по заробітній платі у сумі 13\~056 грн. 02 коп., 9\~005 грн.. 18 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 124 012 грн. 00 коп. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає суму, що підлягає стягненню, без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд встановив наступне. За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.\~237-1\~КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності із п. 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~4\~від 31\~березня 1995\~року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до ст.\~237-1\~КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Суд звертає увагу, що позивачем під час судового засіданні не надано жодного належного та допустимого доказу та не доведено факту спричинення йому діями ТОВ «Українська універсальна транспортна компанія» моральної шкоди та втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] в цій частині у повному обсязі. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд встановив наступне. Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 30.01.2019 року у справі № 910/4518/16 зазначила, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою не є основною чи додатковою заробітною платою, а тому позови про його стягнення оплачується судовим збором. Таким чином, згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позову до суду про стягнення заробітної плати, натомість позивач не звільнений від сплати судового за подання до суду позовної заяви в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди. . За ухвалою суду від 30.09.2019 року позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп. за подання до суду заяви про стягнення моральної шкоди, натомість судовий збір за подання до суду заяви про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не сплачувався. Таким чином, враховуючи що судом відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди, та те, що судом задоволено позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 124 012 грн. 00 коп., суд вважає, що відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача по справі підлягає стягненню судовий збір на користь держави в розмірі 1240 грн. 20 коп., тобто сума, яку повинен був сплатити позивач при звернені до суду з позовом в цій частині. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial