Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в липні 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Позивач повідомила, що 21.01.2016 року сторони уклали шлюб між собою, який був зареєстрований у виконавчому комітеті Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 01. Під час шлюбу у сторін народилися діти: дочка [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . У сторін подружнє життя не склалось, у них різні погляди на сімейне життя. На даний час сторони не проживають, не ведуть спільного господарства. Матеріальної допомоги відповідач на утримання дітей добровільно не надає, діти залишаються на утримання матері. Оскільки відповідач належним чином не виконує свій обов`язок по утриманню сина, позивач звернулася до суду та просила стягувати з відповідача на утримання двох дітей аліменти в твердій грошовій сумі, що підлягають індексації, в розмірі 3500,00 грн., щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину окрему, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення старшою дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні визнав позов в частині стягнення з нього аліментів в сумі 3000,00 на двох дітей. Вислухавши сторін, дослідивши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.01.2016 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований виконкомом Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області, відповідний актовий запис 01, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.01.2016 року. Під час спільного проживання у сторін народилася дочка [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.03.2016 року та син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 22.05.2006 року. Відповідно до частини третьої\~статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою\~статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша\~статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою\~статті 7\~Сімейного кодексу\~України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої\~постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII\~(далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3\~ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2\~ст.\~182\~СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1\~ст. 183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до\~ст. 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує те, що відповідач здорова, працездатна особа та може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем не надано), відповідач позов визнав частково, а діти проживаючи з матір`ю, потребують такої допомоги, а тому, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, викладені обставини, що мають значення в їх сукупності, суд вважає справедливим стягнення аліментів на двох дітей в розмірі 3000,00 грн., але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. У зв`язку з цим, аліменти підлягають стягненню в контексті\~ст. 191 СК України\~з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 22.07.2019 року. На підставі\~ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню. Відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] 768,40 грн. судового збору на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial