Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» у липні 2012 року, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний Ощадний банк України») звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості по кредиту. В обґрунтування предявлених вимог зазначило, що 29.03.2006 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № КРФ-063/06, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 22\~953,46 дол. США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28 березня 2013 року, в обмін на зобовязання останньої здійснювати погашення кредиту та процентів за користування ним у розмірі 11,5 % річних на умовах та в строки визначені договором. В забезпечення виконання зобовязань позичальника за кредитним договором між позивачем та відповідачем [PERSON] (далі - поручитель) 29.03.2006 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого [PERSON] взяв на себе зобовязання перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за зобовязаннями [PERSON] по кредитному договору. Також виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором забезпечено договором застави транспортного засобу, укладеним між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] 30.03.2006 року, який посвідчений нотаріально. В порушення умов кредитного договору, взяті на себе зобовязання позичальник [PERSON] та її поручитель [PERSON] належним чином не виконували, у звязку з чим станом на 28 травня 2013 року утворилася заборгованість в сумі 78725 гривень, що складається з: простроченої заборгованості за кредитом в сумі 8897,00 дол. США, що дорівнює 71109,27 грн., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 779,86 дол. США, що дорівнює 6233,03 грн., пені, яка розраховується на суму простроченої заборгованості за кредитом та відсотками в сумі 172 дол. США, що дорівнює 1382,70 грн. Дану заборгованість представник позивача просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача. Під час розгляду справи позовні вимоги неодноразово уточнювалися. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26.02.2015 року позовні вимоги ВАТ «Державний Ощадний банк України» задоволено (а.с. 224-231 т.1). Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06.11.2015 року за заявою [PERSON] заочне рішення скасоване та справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с. 30 т.2). Під час подальшого судового розгляду позивач декілька разів уточнював позовні вимоги й в остаточній редакції уточненої позовної заяви від 14.12.2015 року (а.с. 58-60 т.2 ) просив суд стягнути в солідарному порядку з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Державний Ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором № КРФ-063/06 від 29.03.2006 року станом на 04.12.2015 року в сумі 16623,38 дол. США, що складається з: 8897 дол. США - простроченої заборгованості по кредиту, 493,81 дол. США - простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 55578,01 дол. США - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 421,73 дол. США - пені за несвоєчасне повернення відсотків, 1146,17 дол. США - 3% річних за несвоєчасне погашення основаного боргу, 86,66 дол. США - 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків, а також судовий збір в розмірі 5757,21 грн. У листопаді 2015 року [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ «Державний Ощадний банк України» про визнання договору поруки припиненим, в обґрунтування якого зазначив, що 29.03.2006 року між ним та ВАТ «Державний Ощадний банк України укладено договір поруки в забезпечення виконання зобовязань [PERSON] за кредитним договором № КРФ-063/06 від 29.03.2006 року. Оскільки строк договору поруки не був встановлений, а [PERSON], сплативши останній платіж 25.08.2011 року, припинила здійснення своїх обовязків за кредитним договором, вважає, що саме з цього часу й починається відлік шестимісячного строку для предявлення вимог для поручителя у відповідності до ч.4 ст. 559 ЦК України, який спливає 25.02.2012 року. Разом з тим, з досудовою вимогою, а не з позовом, банк звернувся до нього тільки 03.05.2012 року, тобто після спливу шестимісячного строку, а тому просив суд визнати укладений договір поруки таким, що припинив свою дію. Присутня в судовому засіданні представник позивача ПАТ «Державний Ощадний банк України» - [PERSON], вимоги позовної заяви підтримала, наполягала на її задоволенні, з підстав, викладених в позові. Заперечуючи проти задоволення зустрічного позову вказала, що підстави для визнання договору поруки припиненим відсутні, оскільки направивши 03.05.2012 року боржнику та поручителю досудову вимогу про дострокове погашення заборгованості, банк тим самим змінив строк виконання основного зобовязання, а тому початок шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя відраховується саме з цього часу. У звязку з чим вважає, що предявивши позов 12.07.2012 року до суду, банк не пропустив встановленого законом шестимісячного строку предявлення вимог до поручителя, а тому просила відмовити в задоволенні зустрічного позову. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги ПАТ «Державний Ощадний банк України» в частині предявлення їх до [PERSON] не визнав, пояснивши, що укладений договір поруки припинив свою дію ще 25.08.2011 року, й предявивши 12.07.2012 року позов до [PERSON], після спливу шестимісячного строку, банк порушив ч.4 ст.559 ЦК України, а тому підстави для задоволення вимог до поручителя відсутні, у звязку з чим просив суд відмовити в задоволенні позову ПАТ «Державний Ощадний банк України» до [PERSON] й задовольнити зустрічний позов, визнавши договір поруки припиненим. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалися. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, надавши оцінку доказам в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги ПАТ «Державний Ощадний банк України» підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що у зв'язку з проведенням державної реєстрації юридичних та фізичних осіб - підприємців, змін до Статуту Банку від 07.06.2011 року, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 квітня 2011 року № 502 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2003 року № 261», та приведенням типу товариства у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства», [PERSON] акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» змінив своє найменування на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», яке є правонаступником всіх прав і обовязків ВАТ «Державний Ощадний банк України» (а.с. 5-9 т.1). 29.03.2006 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та [PERSON] укладено кредитний договір № КРФ-063/06, за умовами якого банк надав їй кредит в іноземній валюті в розмірі 22 953,46 доларів США з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 28 березня 2013 року, в обмін на зобовязання останньої здійснювати погашення кредиту та процентів за користування ним у розмірі 11,5 % річних на умовах та в строки визначені договором (а.с. 11-13 т.1). Як визначено укладеним договором, погашення кредиту та відсотків за його користування здійснюється рівними частинами в сумі 274 дол. США до 25 числа кожного місяця дня, починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань (п.п. 1.5.1.3, п.п. 3.3.4). Правомірність надання банком кредиту [PERSON] в іноземній валюті підтверджується наявною у ВАТ «Державний Ощадний банк України» генеральною ліцензією НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями №148 від 16.01.2002 року та відповідними дозволами на це згідно офіційних відомостей Національного Банку України з інтернет-порталу www.bank.gov.ua, що узгоджується з вимогами п.2 ст. Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року, Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженим Постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637 та правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-190цс15 та 6-1680цс15. В забезпечення виконання зобовязань позичальника [PERSON] за вказаним кредитним договором, 29.03.2006 року між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] укладено договір поруки, а також між ВАТ «Державний Ощадний банк України» та відповідачем [PERSON] - 30.03.2006 року укладено нотаріально посвідчений договір застави транспортного засобу - автомобіля марки «Шкода Супер Б», реєстраційний номер [NUMBER], належного відповідачу [PERSON] на праві власності (а.с. 16-18 т.1). У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України). Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши 29.03.2016 року відповідачу [PERSON] кредит в розмірі 22953,46 дол. США. Однак, відповідач [PERSON] взяті на себе зобовязання належним чином не виконувала, вчасно не вносила платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується графіком погашення боргу (а.с. 69-70, 86-87т.1, 62-69 т.2), внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 04 грудня 2015 року в сумі 16623,38 дол. США, що складається з: 8897 дол. США - простроченої заборгованості по кредиту, 493,81 дол. США - простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 55578,01 дол. США - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 421,73 дол. США - пені за несвоєчасне повернення відсотків, 1146,17 дол. США - 3% річних за несвоєчасне погашення основаного боргу, 86,66 дол. США - 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків, а також судовий збір в розмірі 5757,21 грн. Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Згідно п.п.3.3.1-п.п. 3.3.6 кредитного договору № КРФ-063/06 від 29.03.2006 року позичальник зобовязався належним чином виконувати взяті на себе зобовязання за кредитним договором, використовувати ккредит на цілі та у строки, визначні договором, повернути кредит в сумі 22953,46 дол. США точно в строки обумовлені договором, погашати кредит та своєчасно сплачувати відсотки за користування кредитом, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань по цьому договору на першу вимогу банку сплатити штрафні санкції, у строки та на умовах, що визначені цим Договором. Відповідно до п.8.1 кредитного договору цей договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами своїх зобовязань за цим договором. Відповідно до п.п. 4.1 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі 0,04 % від суми платежу, за кожний день прострочення. Отже, оскільки факт неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором відповідачем [PERSON] встановлений в судовому засіданні, не заперечувався представником відповідача [PERSON], та підтверджується розрахунком заборгованості, суд приходить до висновку про обовязок відповідача [PERSON] нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту, включаючи сплату простроченої заборгованості по кредиту, нарахованим відсоткам, пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків, а також у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України 3% річних за несвоєчасне погашення основаного боргу та 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків. Вирішуючи зустрічний позов [PERSON] про визнання договору поруки припиненим суд виходить з наступного. Відповідно до частин 1, 2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Узгодженням умов п.3.1 договору поруки сторони визначили солідарну відповідальність боржника та поручителя (а.с.14-15 т.1). З аналізу змісту вказаних норм матеріального права суд приходить до висновку, що поручитель хоч і пов'язаний з боржником зобовязальними відносинами, але є самостійним субєктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти вимоги кредитора в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч.2 ст.555 ЦК України). Такі доводи суду також повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-701цс15. Так, будучи солідарним відповідачем у справі, а, відповідно солідарним боржником, поручитель [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову, подали зустрічну позовну заяву, в якій вважали поруку припиненою з підстав, передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України. За правилами ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. З пункту 4.1. договору поруки вбачається, що порука припиняється за цим договором з припиненням забезпеченого нею зобов'язання. Таким чином, у договорі поруки не встановлено строк її дії відповідно до ст. 252 ЦК України, а тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч.4 ст. 559 ЦК України. Як установлено судом, боржник [PERSON], а відтак і поручитель [PERSON], первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 28 березня 2013 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком платежів. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобовязання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. У звязку з порушенням боржником графіка погашення платежів та виникненням заборгованості за кредитним договором кредитор використав передбачене ч.2 ст. 1050 ЦК України та пунктом 2.3 кредитного договору право на односторонню зміну його умов, надіславши 03.05.2012 року, у тому числі поручителю (а.с. 20, 21 т.1), вимогу за № 129 та № 130 відповідно про дострокове повернення всієї суми кредиту та повязаних із ним платежів. Вказані вимоги залишені відповідачам без задоволення. Отже, у разі зміни кредитором на підставі ч.2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений ч.4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати й не може ставитися в залежність від нездійснення позичальником чергового платежу за договором відповідно до графіка, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справах № 6-53цс14, 6-18цс16 Враховуючи те, що кредитор звернувся з позовом до боржника та поручителя у липні 2012 року, тобто в межах шестимісячного строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України, суд не вбачає підстав для визнання договору поруки припиненим й у звязку з цим відмовляє в задоволенні зустрічного позову [PERSON] У звязку з наведеним, суд вважає, що поручитель [PERSON] повинен нести солідарну з боржником [PERSON] відповідальність перед банком за неналежне виконання останньою зобовязань за укладеним кредитним договором. Перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості з урахуванням її погашення, суд вважає його обґрунтованим й погоджується з розміром заборгованості по кредиту станом на 04.12.2015 року на загальну суму 16623,38 дол. США. Будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів в спростування наявності заборгованості та її розміру ані відповідачем [PERSON], ані відповідачем [PERSON], а також його представником суду надано не було. Вирішуючи питання про стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті доларах США, а пені в національній валюті гривнях, суд виходить з наступного. Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України). Відповідно до розяснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14 суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.2 ст.192, ч.3 ст.533 ЦК України, Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року). Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобовязання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (ст.533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобовязання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (ст.5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, що також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15. Враховуючи наявність у ВАТ «Державний Ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний Ощадний банк України», генеральної ліцензії НБУ на здійснення операцій з валютними цінностями та правомірність надання позичальнику кредиту в іноземній валюті, обумовленість умовами договору виконання ним своїх зобовязань шляхом здійснення плати за кредитом рівними частинами в іноземній валюті - доларах США, суд приходить до висновку про законність предявлення позивачем вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором саме в іноземній валюті, в якій його надано, в частині стягнення боргу по тілу кредиту та відсоткам, які по своїй суті є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима, що також узгоджується з вимогами ч.2 ст.533 ЦК України, правовими висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16.09.2015 року у справі № 6-190цс15 та п.12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30.03.2012 року з подальшими змінами. Натомість, предявлена позивачем вимога про стягнення заборгованості по пені підлягає стягненню виключно в національній валюті відповідно до курсу долара США по ставці НБУ, діючого на момент вирішення справи, оскільки по своїй суті пеня не є складовою частиною основного зобовязання, а мірою цивільно-правової відповідальності позичальника, що виключає можливість стягнення її в іноземній валюті надання кредиту. Отже пеня на загальну суму 5999,74 дол. США підлягає стягненню в загальній сумі 152453,39 грн. відповідно до офіційного курсу долара США по ставці НБУ, яка дорівнює 25,41 грн. за 1 дол. США станом на 21.04.2016 року, яка складається з 141737,23 грн. (5578,01 дол. США х 25,41 грн. (за 1 дол. США) - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 10716,16 грн. (421,73 дол. США х 25,41 грн.(за 1 дол. США)) - пені за несвоєчасне повернення відсотків. Таким чином, вирішуючи спір в межах заявлених позивачем вимог, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позичальником - відповідачем [PERSON] дійсно допущено істотні порушення зобовязань за кредитним договором № КРФ-063/06 від 29.03.2006 року від 29.03.2006 року, що призвело до утворення заборгованості, яка до цього часу не погашена, у звязку з чим, враховуючи те, що порука [PERSON] не припинена, й є діючою, відповідачі своїм правом на застосування позовної давності щодо вимог банку про її стягнення в порядку, передбаченому діючим законодавством, не скористалися, а отже з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за вказаним вище договором станом на 04.12.2015 року, у загальному розмірі 10623,64 дол. США та 152453,39 грн., що складається з: 8897 дол. США - простроченої заборгованості по кредиту, 493,81 дол. США - простроченої заборгованості по нарахованим відсоткам, 141737,23 грн. - пені за несвоєчасне повернення кредиту, 10716,16 грн. - пені за несвоєчасне повернення відсотків, 1146,17 дол. США - 3% річних за несвоєчасне погашення основаного боргу, 86,66 дол. США - 3% річних за несвоєчасне погашення відсотків. Розподіляючи судові витрати між сторонами, суд керується ст. 88 ЦПК України та стягує з відповідачів на користь позивача сплачені та документально підтверджені (а.с. 1 т.1, 57 т.2) судові витрати по справі у вигляді судового збору в розмірі 5757,21 грн., в рівних частинах, з кожного по 2878,61 грн.

Outcome: approved