Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-06 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернувся 03 жовтня 2017 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. У позовній заяві ПАТ КБ «Приватбанк» вказано, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.03.2007 року [PERSON] отримав кредит в розмірі 2500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як вказує позивач, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв'язку з чим станом на 31.08.2017 року виникла заборгованість в сумі 50727 грн. 68 коп., яка складається з наступного: 2196 грн. 17 коп. - заборгованість за кредитом; 42339 грн. 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2391 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова). Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив стягнути з [PERSON] заборгованість у розмірі 50727 грн. 68 коп. за кредитним договором № б/н від 02.03.2007 року та стягнути судові витрати. У судове засідання представник позивача не з'явився, в позовній заяві повідомив, що він не заперечує проти розгляду справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, вказав, що підстав для стягнення з нього коштів немає, проте, не заперечував, що він користувався відповідним картковим рахунком, отримував кредитні кошти та вносив кошти на рахунок. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши докази і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 02.03.2007 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у Приватбанку разом з «Умовами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 9). Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно умов договору та вимог Цивільного кодексу України. У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) - ст.610 ЦК України. У відповідності до вимог ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання (ст.629 ЦК України). З розрахунку заборгованості за договором б/н від 02.03.2007 року, який наданий позивачем, вбачається, що позивач нарахував відповідачу заборгованість, загальна сума якої станом на 31.08.2017 року, становить 50727 грн. 68 коп., яка складається з наступного: 2196 грн. 17 коп. - заборгованість за кредитом; 42339 грн. 72 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 3300 грн. 00 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 2391 грн. 79 коп. - штраф (процентна складова). Суд приходить до висновку, що відповідач не виконує вищевказані умови кредитного договору б/н від 02.03.2007 року та має заборгованість: 1267 грн. 59 коп. - заборгованість за кредитом (ця сума узгоджується з розрахунком заборгованості відповідача, наданого самим позивачем); 22825 грн. 15 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом. Позивачем безпідставно застосовано відсоткову ставку 36 % при нарахуванні поточної та відсоткову ставку 72% при нарахуванні простроченої заборгованості за період з 28.02.2007 року по 31.12.2012 року, відсоткову ставку 30% при нарахуванні поточної та простроченої заборгованості за період з 01.01.2013 року по 31.08.2014 року, відсоткову ставку 34,8% при нарахуванні поточної та простроченої заборгованості за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року, відсоткову ставку 43,2% при нарахуванні поточної та простроченої заборгованості за період з 01.04.2015 року по 31.08.2017 року, в той час як застосуванню в ці періоди підлягає відсоткова ставка 22,8%, що узгоджується зі змістом заяви позичальника (а.с. 9). Таким чином, відповідачу безпідставно нарахована заборгованість за процентами за користування кредитом в сумі 19514 грн. 57 коп. Тому, задоволенню підлягають позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом лише в сумі 22825 грн. 15 коп. Таким чином, в цій частині позов підлягає задоволенню. В свою чергу, позовні вимоги в частині стягнення 3300 грн. заборгованості за пенею та комісією, задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 4 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, в тому числі, зміст позовних вимог. Суд зазначає, що враховуючи вищенаведене, у разі заявлення декількох вимог, які є майновими, до змісту кожної позовної вимоги належить визначення конкретної її грошової оцінки. Тобто, у разі стягнення грошових сум, позивач повинен визначити конкретну суму, яку він просить стягнути за кожною вимогою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст.549 ЦК України). Неустойка є видом забезпечення виконання зобов'язань (ч. 1 ст.546 ЦК України) та правовим наслідком порушення зобовязання (ст. 611 ЦК України). В свою чергу, з аналізу Умов та правил надання банківських послуг, вбачається, що комісію позивач визначає як плату за певні свої послуги. Таким чином, правовідносини, повязані із сплати пені та правовідносини, повязані з сплатою комісії мають різну правову природу. В порушення вказаних норм позивачем розмір заборгованості із пені та комісії визначено у позовній заяві разом у сумі 3300 грн. В розрахунку заборгованості відповідні графи мають назви «ставка пені», «сума комісії та пені», «сума комісії та пені накопичувальним підсумком». Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Враховуючи вищенаведене, а також те, що позивачем жодним чином не обґрунтовано стягнення пені в розмірі 100 грн. щомісячно відповідно до конкретного пункту Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, Памятки клієнта, які визначають їх розмір, суд вважає позовні вимоги в цій частині недоведеними. Позовні вимоги в частині стягнення 500 грн. штрафу (фіксована частина), 2391 грн. 79 коп. штрафу (процентної складової) задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У той самий час, згідно з пунктом 8.6. Умов передбачено сплату штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за порушення строків платежів грошових зобовязань більш ніж на 120 днів. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Незважаючи на те, що суд визнав недоведеним розмір пені, яку просив стягнути позивач, ця вимога ним заявлена, тому в даному випадку, стягнення штрафів буде суперечити викладеній вище забороні подвійної відповідальності. Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, в загальній сумі 24092 грн. 74 коп., тобто 56,9%, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в сумі 910 грн. 45 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial