Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

Позивач 24.07.2017 звернувся до суду з указаною позовною заявою та, 11.10.2018 уточнюючи позовні вимоги, просив суд стягнути з [PERSON] на його користь вартість завданої йому матеріальної шкоди в розмірі 49200,87 грн., як розмір майнової шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля [NUMBER], вартість послуг евакуатора у сумі 900,00 грн., та вартість автотоварознавчного дослідження у розмірі 2500 грн., а всього: 52600,87 грн., а також спросив стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн. Крім того, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована, відповідно до ліміту відповідальності, просить стягнути з ПрАТ «СК «УНІКА» страхову суму в розмірі 50000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.01.2017 приблизно о 20:30 годині, в Криворізькому районі, водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 21043, порушуючи п.п.1.5, 2.3 б) д) та 12.1 ПДР України, виїхавши на смугу зустрічного руху допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER], під керуванням позивача, в результаті чого належному позивачу автомобілю спричинено значні механічні пошкодження. Відповідно до експертного автотоварознавчого висновку № 15/18 від 17.01.2018, сума матеріальної шкоди, з технічної точки зору, спричинена власнику пошкодженого автомобіля [NUMBER], становить 133423,83 грн., а ринкова вартість у аварійному стані вказаного автомобіля, на момент проведення експертизи склала 34222,96 грн. Матеріальна шкода відповідачами не відшкодована, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутися до суду. Крім того, для транспортування пошкодженого автомобіля позивач вимушений був скористуватися евакуатором, вартість послуг якого становить 900,00 грн., а також поніс витрати на проведення відповідачем авто-товарознавчого дослідження в розмірі 2500,00 грн., які підлягають стягненню виключно з відповідача [PERSON] Окрім матеріальної шкоди, завданої злочином, позивачу також спричинено і моральну шкоду, яка полягає в тому, що позивач фактично втратив належний йому автотранспортний засіб, який належав йому та членам його сім'ї і яким позивач користувався для забезпечення потреб своєї сім'ї. Подія значною мірою змінила звичайний устрій його життя, оскільки він не може дозволити собі користуватися автомобілем та їздити по місту у власних справа. Моральну шкоду позивач оцінює в 25000,00 грн. Присутній в судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх в повному обсязі. Присутні в судовому засіданні відповідач [PERSON], та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Представник відповідача, Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка», в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив. Будучи присутнім у попередніх судових засіданнях представник ПрАТ «Уніка» заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі у зв'язку з їх недоведеністю. Вказував, що обов'язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника, тобто [PERSON] у вчиненні ДТП. Однак, останній не був притягнутий до адміністративної чи кримінальної відповідальності у встановленому законом порядку. Не заперечуючи, що страхова відповідальність [PERSON] застрахована згідно з Полісом АЕ/7359259, зазначив, що п. 4 Полісу передбачена франшиза в розмірі 1000,00 грн., а тому ПрАТ «СК Уніка» відшкодовує шкоду в розмірі, що не перевищує 49000,00 грн., про що також надав письмові заперечення. (а.с.69-70). Суд, вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON], 15.01.2017 приблизно о 20 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER], рухаючись по проїзній частині автодороги Н-23 «Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя» з боку м. Кривий Ріг в напрямку с. Лозуватка, Криворізького району, Дніпропетровської області, яка була вкрита ожеледицею, не врахував складну дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху вищевказаного автомобілю, яка б дозволила йому контролювати його рух та безпечно керувати ним на слизькому покритті, чим порушив правила безпеки дорожнього руху, а саме вимоги п. п. 1.5, 2.3 б) д) та 12.1 Правил дорожнього руху України Внаслідок недотримання зазначених правил безпеки дорожнього руху, виконання яких було необхідною і достатньою умовою для запобігання ДТП, [PERSON], на слизькому дорожньому покритті проїзної частини на 102 км автодороги Н-23 «Кропивницький - Кривий Ріг - Запоріжжя», в Криворізькому районі Дніпропетровської області, допустив неконтрольований занос вищевказаного автомобіля, внаслідок чого виїхав на зустрічну смугу, з послідуючим зіткненням з автомобілем [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], який рухався у зустрічному напрямку. В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], [PERSON] та пасажир автомобіля [NUMBER], під керуванням [PERSON], [PERSON] були травмовані. Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 07.07.2017 (а.с.39-40), [PERSON], [INFO], звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, закрито у зв'язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Вказана підстава звільнення від кримінальної відповідальності не є реабілітуючою та не звільняє [PERSON] від необхідності відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням, у порядку цивільного законодавства. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи вищевикладене, посилання представника відповідача, ПрАТ «СК «Уніка» на те, що вина страхувальника, тобто [PERSON] у вчиненні ДТП не встановлена судовим рішенням, є необґрунтованими та суперечать фактичним обставинам справи. Позивач [PERSON] не був залучений до участі у кримінальному провадженні, разом з тим, це не позбавляє його права в порядку ст. ст. 4, 13 ЦПК України звернутися з позовом до суду в порядку цивільного судочинства. Належність позивачу на момент вчинення ДТП, автомобіля [NUMBER], підтверджується копією технічного паспорта (а.с.50). Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, зокрема, на відшкодування втрат, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Як роз'яснено у п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Судом встановлено, що [PERSON] на законних підставах експлуатував автомобіль [NUMBER], що встановлено матеріалами справи та не заперечувалося учасниками процесу, у зв'язку з чим, вказані обставини, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню, а отже до нього підлягають застосуванню вимоги ч. 2 ст. 1187 ЦК України, щодо обов'язку відшкодування позивачу шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки - автомобілем [NUMBER]. Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV), передбачено обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. [PERSON] застрахував свою цивільну відповідальність перед третіми особами, уклавши з ПрАТ «СК «Уніка» договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ПОЛІС № АЕ/7359259) на строк дії з 09.02.2016 по 08.02.2017 забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21043», р/н [NUMBER], ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 50000,00 грн., франшиза - 1000,00 грн. (а.с.198). Тобто, дорожньо-транспортна пригода, яка сталася 15.01.2017 за участю забезпеченого транспортного засобу «ВАЗ 21043» р/н [NUMBER], є страховим випадком, в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що також не заперечується ПрАТ «СК «Уніка» (а.с.69-71). Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Як слідує з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. За загальним правилом, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з роз'ясненнями, що викладені у п. п. 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 № 4 при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду (п.14). Якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди (абз. 3 п. 15). Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до висновку експертного автотоварознавчого дослідження № Д36/03/17 від 31.03.2017, ринкова вартість автомобіля становить 124623,00 грн., тоді як вартість його відновлювального ремонту, становить 171236,82 грн.(а.с.9-19). Таким чином, оскільки вартість відновлювального ремонту є більшою ринкової вартості автомобіля, згідно з п. 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом Міністерства Юстиції України від 24.11.2003 № 142/5/2092, вартість матеріальної шкоди складала 124623,00 грн. (а.с.19) Не погоджуючись з даним дослідженням, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 05.10.2017 (а.с.93-94) призначено у справі судову автотоварознавчу експертизу, на виконання якої експерт, згідно з клопотанням від 25.10.2017 (а.с.98-99) просив надати для огляду автомобіль [NUMBER]. При цьому, у судовому засіданні було встановлено, що позивач [PERSON] відчужив належний йому автомобіль, що підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON], та [PERSON], а також слідує з даних територіального сервісного центру № 1242 від 05.06.2018 № 31/4-1243-713 (а.с.147-154), тим самим визнав те, що не згоден із визнанням транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», р/н [NUMBER], фізично знищеним. Зважаючи на викладене, експертизу проведено за наявними матеріалами справи, про що не заперечували сторони (а.с.105-106). Відповідно до висновку експерта № 15/18 про визначення ринкової вартості від 17.01.2018 (а.с.109-135), ринкова вартість автомобіля [NUMBER], ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER], на момент ДТП 15.01.2017, складає 133423,83 грн. Ринкова вартість у аварійному стані цього ж автомобіля на момент проведення експертизи, складає 34222,96 грн. Тобто різниця між ринковою вартістю автомобіля до моменту ДТП та після складає 99200,87 грн., яка і підлягає відшкодуванню позивачу, беручи до уваги не визнання ним факту фізичного знищення транспортного засобу, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди - 900 грн., що узгоджується з положеннями п. 15 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4. Згідно з ст. 12 Закону № 1961-IV, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Отже, суд вважає доведеним розмір матеріального збитку, що складає різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди, розмір якої становить 100100,87 грн. (133423,83 - 34222,96+900,00 =100100,87). У зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме, з відповідача ПрАТ «СК «Уніка» на користь позивача, з вирахуванням розміру франшизи (1000 грн.), підлягає стягненню 49000 грн., як сума страхового відшкодування у межах страхового ліміту, передбаченого Полісом, зменшена на розмір франшизи. У зв'язку з недостатністю страхової виплати для повного відшкодування шкоди завданої [PERSON], решта розміру матеріальної шкоди, яка складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), та дорівнює 51100,87 грн. (100100,87 грн. - 49000 грн.), має бути відшкодована [PERSON], як безпосереднім завдавачем шкоди, що повністю узгоджується з положеннями ст. 1194 ЦК України. Заперечення представника відповідача [PERSON], щодо необхідності відмови у задоволенні позову, у зв'язку з тим, що позивач отримав дохід від реалізації пошкодженого автомобіля, суд не бере до уваги, оскільки це не стосується предмету спору, адже є способом реалізації позивачем свого права розпорядження майном - пошкодженим автомобілем. Розмір матеріальних збитків завданих позивачу, зменшено судом на вартість автомобіля після ДТП, з урахуванням того, що автомобіль залишається у власності позивача, який не визнав його фізично знищеним, що відповідає положенням п. 15 вище вказаної постанови Пленуму. Відповідно [PERSON] мав право здійснювати щодо вказаного автомобіля будь-які дії, в тому числі вжити заходів для його відновлення, попри висновки експертизи щодо його фізичного знищення, та розпорядитися ним на власний розсуд. Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту порушеного права є відшкодування моральної шкоди. Статтею 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування страховиком моральної шкоди, яка заподіяна майну не передбачена, відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Моральна шкода яка виразилася у негативних емоціях та переживаннях з приводу пошкодження автомобіля, що призвело до значної втрати його товарної цінності та неможливості користування ним, яку позивач оцінює у 25000,00 грн., підлягає стягненню з винної особи - [PERSON] Судом враховуються роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 № 4, згідно з якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тривалість і характер страждань, істотність вимушених змін у житті потерпілого і виробничих стосунках та інше. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Беручи до уваги вище викладене, враховуючи характер та обсяг душевних страждань [PERSON], пов'язаних з пошкодженням транспортного засобу, зміни, які відбулися у його житті у зв'язку з втратою можливості користування транспортним засобом, зусилля, які йому довелося докласти для відновлення попереднього способу життя, тривалість таких страждань, суд, виходячи з принципів розумності та справедливості, вважає за необхідне заявлений розмір компенсації моральної шкоди зменшити до 2000,00 грн., вважаючи вказану суму такою, що відповідає принципу розумності та справедливості. За ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких, зокрема, належать витрати: на професійну правничу допомогу, пов'язані із залученням спеціалістів, експертів та проведенням експертиз, пов'язані з витребуванням доказів, з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 8 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Суд вважає доведеним та документально підтвердженим розмір судового збору за подання позовної заяви в частині вимоги немайнового характеру в розмірі 640 грн. (а.с.1) та враховуючи часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, на суму 2000,00 грн. з 25000,00 грн., судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог у розмірі 51,20 грн. (2000,00 грн. розмір задоволених вимог х 100 %/25000,00 грн. розмір заявлених позовних вимог = 8 % задоволених вимог; 640 грн. х 8 % /100 % = 51,20 грн.). Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, серед інших належать витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Відповідно до квитанції 000351 від 01.02.2017 вартість проведення автотоварознавчого дослідження по справі склала 2500 грн. (а.с.8), оплата яких здійснена позивачем, що не оспорювалося сторонами та підтверджується наявністю висновку експертного дослідження в матеріалах справи (а.с.9-38). В силу п. 6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви в частині вимог майнового характеру, а згідно абз. 3 ч.7 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі подання позову одним позивачем до кількох відповідачів, судовий збір справляється з урахуванням загальної суми позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Виходячи з розміру судових витрат по справі, які складають судовий збір - 1001 грн. (1% від ціни позову майнового характеру) та витрати на залучення спеціаліста - 2500 грн., беручи до уваги те, що судові витрати дійсно пов'язані з розглядом справи, їх розмір є обґрунтованим та пропорційним предмету спору з урахуванням ціни позову, клопотань про необґрунтованість розміру процесуальних витрат до суду не надходило, а також враховуючи відсоток задоволених позовних вимог, відсоток стягнення з кожного із відповідачів, а саме з [PERSON] 51,05 % від загальної суми матеріальних збитків (51100,87 грн. розмір матеріального збитку, що підлягає стягненню з [PERSON] х 100 % / 100100,87 грн. загальна сума матеріального збитку), а з ПрАТ «СК «Уніка» - 48,95 % від загальної суми матеріального збитку (49000 грн. сума матеріального збитку, що підлягає стягненню з страхової х 100 % /100100,87 грн.), суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 551,01 грн. (51,05 % х 100%/1001 грн. загальний розмір судового збору, що має бути стягнутий на користь держави), а з ПрАТ «СК «Уніка» - 489,99 грн. (48,95 % х100%/1001 грн.) Що стосується процесуальних витрат на залучення спеціаліста в сумі 2500 грн., то

Outcome: partial