overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.11.2016 року звернулась в суд з позовом, в якому просить ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON], [INFO] в розмірі по 1200,00 гривень на дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня предявлення позову до досягнення дитиною повноліття. Свій позов позивач обґрунтовує наступним. Позивач та відповідач зареєстрували шлюб 14.09.2011 року. За час спільного життя у них народилася дочка: [PERSON], [INFO] Відповідач офіційно не працює та не має постійного місця праці. Відповідач не має інших дітей чи непрацездатних родичів, які б знаходилися на його утриманні, однак, добровільно кошти на утримання дитини не надає. В судове засідання позивач не зявилася, однак подала до суду заяву про зменшення суми стягуваних аліментів, та просить стягувати з відповідача по 800,00 гривень аліментів щомісячно на дитину та просила суд проводити розгляд справи у її відсутності. Відповідач та його представник [PERSON]П в судове засідання не зявилися, однак подали до суду заяву в якій відповідач зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини в сумі по 800,00 гривень щомісячно та просить проводити розгляд справи у його відсутності. Зясувавши дійсні обставини справи, дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. Шлюб між сторонами зареєстровано 14.09.2011 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками [PERSON], [INFO] Дитина на даний час проживає разом з позивачем. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини та відповідача. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. З відповідача слід стягнути судовий збір у справі в розмірі 551 гривень 20 копійок в дохід держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2014 року звернулась до суду з позовом в якому вказала, що вона з 27.09.2013 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від спільного шлюбу мають одну неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Шлюбні відносини між ними фактично припинено. Просить суд розірвати їх шлюб. Позивач у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи маємо заяву з клопотанням слухати справу у її відсутність на задоволенні позовних вимог наполягає. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений належно, в матеріалах справу маємо заяву з клопотанням слухати справу у його відсутність, та він не заперечує проти розірвання шлюбу між ним та позивачем. Дослідивши інші докази, судом встановлено, що відповідно свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 27.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, сторони перебувають з 27.09.2013 року у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 117. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 04.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 234. Враховуючи вищевикладене, суд вважає що позов необхідно задовольнити відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, оскільки відповідач визнав позов і є законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову. Суд, на підставі ст. 112 СК України, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, те, що вони шлюбних відносин не підтримують, обидва бажають розірвати шлюб, бере до уваги фактичні взаємини подружжя та досліджені докази, які підтверджують позовні вимоги, вважає за необхідне розірвати шлюб, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2015р. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 14 в будинку № 60 по вул.Морській в м.Приморську Запорізької області та примусово зняти її з реєстраційного обліку в цій квартирі. В суді на позові наполягає та пояснив, що відповідач протягом 2 років не проживає в його квартирі. Відповідач не прибула, повідомила по телефону, що не заперечує проти розгляду справи та позову. За ст.ст. 130, 174 ЦПК суд розглядає справу у попередньому засіданні. Заслухавши позивач та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. За договором дарування від 05.08.2002р. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5). За довідкою про склад рожини, у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], його мати [PERSON], дружина [PERSON], донька [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 03.12.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 8). Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. То ж, суд вбачає, що відповідач [PERSON] не є власником вказаної квартири, фактично не проживає за цією адресою з 2013р., тому суд вважає, що вона втратила право користування житловим приміщенням, яке належить позивачу і повинна бути визнаною такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Таким чином позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Про стягнення судових витрат позивач не заявляє вимог, то ж суд не вирішує це питання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2015р. звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним право власності на домоволодіння № 15 «б» по вул.Поштовій в с.Подспор`є Приморського району Запорізької області. В суд сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: позивач на позові наполягає; у відповідача проти позову заперечень не має. Тому суд розглядає справу без участі сторін та без технічної фіксації. Вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, за свідоцтвом про право власності на житло від 11.04.2011р. одноквартирний будинок, який знаходиться за адресою: с.Подспор`є, вул.Поштова,15б Приморського району Запорізької області належить [PERSON] (а.с. 6). Згідно державної реєстрації прав Приморського КПТІ від 12.04.2011р. за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: с.Подспор`є, вул.Поштова,15б Приморського району Запорізької області (а.с. 7). Технічний паспорт на квартиру в житловому будинку садибного типу № 15б по вул.Поштовій в с.Подспор`є Приморського району Запорізької області виготовлено станом на 01.04.2011р., на земельній ділянці розташовані будівлі і споруди: «А», «а», «а1», сарай «Б» (а.с. 8-10). Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно від 06.10.2015р. № 25087275 відмовлено [PERSON] у державній реєстрації прав та їх обтяжень через невідповідність заявлених прав документами, що їх посвідчують (а.с. 11). Згідно довідки Приморського КПТІ реєстратором Приморського КПТІ була допущена помилка і помилково була зареєстрована квартира, замість житлового будинку, виправити яку неможливо, у зв`язку з тим, що у Приморському КПТІ не має доступу до Державного Реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 12). Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.\~ Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. З викладеного вбачається, що дійсно помилково за позивачем зареєстрована квартира замість житлового будинку, що позбавляє його права здійснити реєстрацію права власності на вказаний будинок, та дає право на визнання його в судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2015р. звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати її спадкоємцем права [PERSON] на завершення оформлення та отримання документу про право власності на земельну ділянку розміром 8,07 га, на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) ЗП № 0104799, виданого 06.09.1996р. № 411, зареєстрованого 19.11.1996р. за №46 у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). В суд сторони не прибули, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності: представник позивача на позові наполягає, від відповідача заперечень не має. Тому суд розглядає справу без участі сторін та без технічної фіксації процесу. Вивчивши докази по справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову. Так, за свідоцтвом про смерть [PERSON] померла 15.05.2002р. в м.Донецьку (а.с. 5). 06.07.2001р. секретарем виконавчого комітету Новоолексіївської сільської ради Приморського району Запорізької області було посвідчено заповіт, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 8). За свідоцтвом про смерть [PERSON] померла 19.12.2000р. в с.Новоолексіївка Приморського району Запорізької області (а.с. 5). За свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.06.2001р., виданого державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори, [PERSON] є спадкоємцем майна своєї сестри [PERSON], яка померла 13.12.2000р., яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім.Шевченко, розміром 8,07 га, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) ЗП № 0104799, виданого 06.09.1996р. (а.с. 4,7). Згідно інформації Приморської державної нотаріальної контори , станом на 23.12.2015р. з заявами про прийняття спадщини після померлої 15.05.2002р. [PERSON] та померлої 19.12.2000р. [PERSON] до Приморської нотаріальної контори спадкоємці не зверталися, спадкова справа не заводилася (а.с. 18). За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. З викладеного вбачається, що дійсно [PERSON] є спадкоємицею [PERSON], яка за життя набула права на земельну ділянку у власність, проте через смерть не встигла оформити своє право. Таке право спадкується, а неможливість його оформити, дає право на визнання його в судовому порядку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2017р. звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з [PERSON], в якій вказала, 21 вересня 2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач та яка проживає разом з нею та находяться на її утриманні. Відповідач не надає у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини. У зв'язку з цим вона звернулась з вказаним позовом до суду та просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 гривень на дитину з усіх видів його заробітку до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала суду заяву, якою викладені вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд позов задовольнити та розглянути справу за її відсутності, проти винесення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у звязку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони з 21 вересня 2012 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, як вбачається з копії свідоцтва про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5). Згідно довідки виконавчого комітету Брусилівської селищної ради Житомирської області від 18.12.2017 р. № 926 дитина мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні (а.с. 12). Згідно з вимогами ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст. 181 ч. 3 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням наведених норм закону та всіх обставин справи суд вважає необхідним стягнути з відповідача щомісячно на користь позивача на утримання дітей аліменти у твердій грошовій сумі від дня пред'явлення позову до повноліття дитини. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року з відповідача на користь держави також суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі ст. ст. 180 - 183 СК України та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2017р. звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, укладеного з [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що 21 вересня 2012 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Сумісне життя в них не склалося. Шлюбні стосунки припинені. Подальше сумісне життя неможливе. У звязку з цим просила суд розірвати її шлюб з [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала суду заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу без їх участі та позов задовольнити. Проти винесення судом заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідними поштовими повідомленнями, про причини своєї неявки суду не повідомив, у звязку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу. Так, з матеріалів справи судом встановлено, що 21 вересня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Морозівський сільській раді Брусилівського району Житомирської області, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за №4 (а.с. 2). Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою (а.с. 13). Відповідно ст. 120 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги інші обставини життя подружжя. Так, встановлено, що шлюбні відносини між сторонами на теперішній час припинені. Будь-яких заходів до примирення сторони не приймають. За таких обставин суд вважає, що родина сторін фактично розпалась та підстав для її збереження немає. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу протирічило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають суттєве значення. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. У звязку з викладеним суд вважає можливим шлюб між сторонами розірвати. Відповідно ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року з врахуванням того, що позивачка від сплати судового збору звільнена на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави також суд вважає за необхідне стягнути судовий збір у розмірі 640 гривень. На підставі ст. ст. 56, 105, 110 112, 120 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 березня 2020 року звернувся в суд з цим позовом та наполягав на розірванні шлюбу з відповідачем [PERSON] , який вони зареєстрували 07 жовтня 1989 року у виконкомі Станіславської сільської ради народних депутатів Котовського району Одеської області, за актовим записом №6. Свої вимоги мотивував тим, що життя з відповідачем не склалось, у зв`язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. З жовтня 2019 року вони припинили шлюбні стосунки. Вважає, що подальше спільне життя, збереження сім`ї та примирення є не можливим. Позивач в судове засідання не з`явився. Надав заяву, згідно якої на задоволенні позову наполягав, на примирення не згоден, просив розглянути справу у його відсутність. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Була належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. Про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов або заяв про розгляд справи у її відсутність не надавала. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 07 жовтня 1989 року у виконкомі Станіславської сільської ради народних депутатів Котовського району Одеської області, за актовим записом №6. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дослідивши обставини справи, беручи до уваги положення ст.24 СК України про те, що шлюб є добровільним союзом чоловіка і жінки, примушування чоловіка та жінки до шлюбу не допускається, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб - розірванню, оскільки сім`ї між сторонами фактично не існує і подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

позивач [PERSON] 11 вересня 2015 р. звернулася до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 11січня 2014 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що у них різні погляди на життя, відсутні між ними взаєморозуміння та довіра. З січня 2015 року вони не мешкають одної родиною, не ведуть спільного господарства. Позивач [PERSON] у судове засідання з'явилася. Позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, наполягає на розірванні шлюбу, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином - судовою повісткою, про що в матеріалах справи є розписки. Заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 11січня 2014 року, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 3 (а.с 5). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. У відповідності зі ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом було встановлено, що у сторін різні погляди на життя, на підставі чого виникають постійно свари. З січня 2015 року сторони не мешкають однією родиною, не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved