Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

Позивач 28 серпня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] , зобов`язати Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою. В обґрунтування позовних вимог позивачка [PERSON] зазначила, що [PERSON] , який є її рідним братом, більше чотирьох років не проживає в житлі без поважної причини , не приймає участі в утриманні житла та оплаті комунальних послуг . З огляду на те, що вона позбавлена можливості оформити субсидію, з підстав визначених у ст. 71 ЖК України, звернулася до суду з вказаним позовом. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21 вересня 2017 року провадження по справі відкрите. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13 листопада 2018 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2017 року у цій справі скасоване та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження . 11.01.2019 року представник відповідача адвокат Таран Ю.Г. надав суду відзив на позов, в якому в задоволенні позовних вимог просив відмовити , з тих підстав, що [PERSON] на початку січня 2017 року вимушений був виїхати на заробітки до Російської Федерації , про що повідомив своїх сестер, крім того, він щомісячно надсилав грошові кошти на утримання квартири. Також представник відповідача у відзиві вказав , що наймачем квартири була померла мати сторін , а після її смерті права на спадщину не встановлювалися, а отже надані позивачкою докази отримані з порушенням норм ст. 59 ЦПК України, оскільки вона не є власником житла. 11.01.2019 року представником позивача надана суду заява про уточнення позовних вимог, в якій останній, посилаючись на ст. 49 ЦПК України уточнив раніше заявлені позовні вимоги та просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . Зазначена заява направлена учасникам справи позивачем 21.01.2019 року. У вступному слові представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на задоволенні позову. Третя особа [PERSON] просила позов задовольнити, зазначивши, що її брат [PERSON] не проживає тривалий час в квартирі, не оплачує комунальні послуги. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Таран Ю.Г. , належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили , в зв`язку з чим на підставі ч.2 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність з урахуванням заперечень викладених у відзиві. Третя особа Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради в наданому суду клопотанні просила справу розглядати у відсутність представника установи. Суд, вислухавши вступне слово учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до статті 47 Конституції Україникожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСРніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За змістом статей 71, 72 ЖК Української РСР наймач або члени його сім`ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилою площею, зокрема, коли вони в ньому не проживають без поважних причин понад шість місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймачем, а в разі спору - судом. Як роз`яснено у п. п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР ), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил статті 212 ЦПК України щодо оцінки доказів. В ході розгляду справи встановлено, що позивачка, третя особа [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстровані в квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира не приватизована, у відповідності до довідки МКП «Основаніє» від 15.08.2013 року № 1820 [PERSON] , згідно заяв сусідів фактично не проживає в спірному житловому приміщенні з 2010 року. Відповідно до довідки ОСББ «Гоголя 173» в квартирі [ADDRESS] фактично проживають [PERSON] та [PERSON] .. Саме з позивачем [PERSON] , як наймачем квартири , укладені договори про надання комунальних послуг, що підтверджено договорами , наявними в матеріалах справи. Також, матеріалами справи підтверджено, що позивачем здійснюється оплата комунальних послуг , які надаються в квартируі [ADDRESS] . Згідно пояснень свідка [PERSON] , [PERSON] є батьком її неповнолітньої дитини , вона з ним проживала однією сім`єю з 2012 року у квартирі , що належала його бабусі , а його сестри з цього часу проживали в квартирі [ADDRESS] . В січні 2017 року відповідач виїхав до Російської Федерації. Вказані пояснення свідка також підтверджені довідкою Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя, згідно якої [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] .. Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON] , яка є головою ОСББ «Гоголя 173» , вона знає [PERSON] багато років. Він в квартирі [ADDRESS] не проживає тривалий час. Останній час вона бачила [PERSON] в 2016 році. В квартирі відсутні особисті речі [PERSON] , останньому не чинили жодних перешкод щодо проживання в квартирі. Також свідок пояснила, що їй, як голові ОСББ відомо, що оплату за комунальні послуги здійснює [PERSON] .. Крім того, як вбачається з наданої відповідачем постанови по справі про адміністративне правопорушення у справі 5-208/2018 від 27 лютого 2018 року , винесеної суддею Нижньовартовського міського суду Ханти-Мансійського автономного округу, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ч.1.1 ст. 18.8 Кодексу Російської Федерації про адміністративні правопорушення та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі 2000 рублів з адміністративним видворенням у вигляді контрольованого самостійного переміщення іноземця через державний кордон Російської Федерації. З мотивувальної частини вказаної постанови вбачається, що [PERSON] 06.01.2017 року в`їхав на територію Російської Федерації, однак після закінчення встановленого терміну перебування 90 днів з 06.04.2017 року ухилявся від виїзду за межі РФ, при цьому [PERSON] в органи, що займаються питаннями міграції із заявами про отримання патенту, дозволу на роботу, дозволу на тимчасове проживання з 06.01.2017 року по 27.02.2018 року не звертався. Також, судом встановлено, що 01 березня 2018 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] .. Вказаний шлюб зареєстровано на території Російської Федерації. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає доведеним, що [PERSON] з січня 2017 року по час звернення позивача до суду , тобто по 28.08.2017 року, не проживав в спірному житлі без поважної причини , а тому наявні підстави, визначені ст.. 71 ЖК України для визнання останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому, суд зауважує, що доводи [PERSON] про його відсутності понад встановлені строки у житловому приміщенні через тимчасовий виїзд з постійного місця проживання за умовами і характером роботи , спростовуються постановою по справі про адміністративне правопорушення у справі 5-208/2018 від 27 лютого 2018 року, за змістом якої відповідач в органи, що займаються питаннями міграції із заявами про отримання патенту, дозволу на роботу не звертався , а твердження [PERSON] про те, що він пересилав грошові кошти для оплати комунальних послуг , не підтверджені жодними доказами. Таким чином , суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved