Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

Позивач 24.02.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики, просить суд стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], на користь позивача [PERSON], суму основного боргу за договором позики у розмірі 107625,20 грн.; три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 5873,68 грн.; суму процентів за договором позики у розмірі 40449,38 грн, судові витрати у розмірі 1539,48 грн., вказуючи, що 13.10.2014 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач, як власник магазину «Катюша», який розташований за адресою: вул. Кишинівська, 195 в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області передав, а відповідач (продавець вказаного магазину, яка на даний час знаходиться в декретній відпустці) взяла в борг (з каси магазину) грошові кошти в загальній сумі 4000 доларів США, та зобовязалась повернути до 01.05.2015 року. На підтвердження отримання зазначеної суми позики, відповідач надала позивачу письмову розписку від 13.10.2014 року. Проте, до теперішнього часу грошові кошти в сумі 4000 доларів США [PERSON] не повернуті, від повернення грошових коштів відповідачка ухиляється, тому позивач і вимушений звернутися з позовом до суду. Позивач та адвокат в його інтересах [PERSON], у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позові. Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, вказуючи, що не відмовляється від повернення грошових коштів, однак ні за які проценти вони з позивачем не домовлялися. Вона не ухиляється від виплати вказаної в розписці суми боргу, однак зовсім не має такої можливості, у звязку з важким матеріальним становищем, не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. В ході судового розгляду справи встановлено, що 13.10.2014 року [PERSON], яка працювала продавцем в магазині «Катюша», розташованому за адресою: с. Випасне, вул. Кишинівська,195 взяла в борг з каси магазину 32000 грн. по курсу 8 грн. за 1 долар (4 тисячі доларів) та зобовязалась повернути вказану суму до 01.05.2015 року, що підтверджується письмовою розпискою від 13.10.2014 року. Відповідно до вказаної розписки зазначено, що якщо грошові кошти не будуть повернуті нею вчасно, тобто до 01.05.2014 року, [PERSON] зобовязується повернути 4000 доларів США , незалежно від курсу долару станом на дату повернення коштів (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що позивач є фізичною особою-підприємцем. Місце проживання фізичної особи: Білгород-Дністровський район, с. Випасне, вул. Кишинівська, 195, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (а.с.5). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно із даних НБУ, комерційний курс купівлі американського долару США до гривні станом на 24.02.2017 року становив 26,9062 грн., а отже сума заборгованості складає 4000 х 26,9063 грн. = 107625,20 гривень, яка підлягає стягненню з відповідачки у повному обсязі. У відповідності до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за весь період прострочення виконання грошового зобовязання [PERSON] повинна сплатити [PERSON] 3% річних, що становить 5873,68 грн. за наступною формою обчислення. Період прострочки з 02.05.2015 року по 24.02.2017 року =664 дні Загальна сума боргу - 107625,20 грн. /107625,20*3%*664/365/=5873,68 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення процентів за користування чужими коштами суд приходить до наступного. У відповідності до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. У сенсі розуміння ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як вбачається із тексту договору позики, укладеного між сторонами 13.10.2014 року, позичальник зобовязався погасити всю суму позики до 01 травня 2015 року. Сплати процентів за користування позикою сторонами визначено не було, а отже позивач не має права стягнення відсотків за користування коштами, за виключенням 3% річних в порядку визначеному ст. 625 ЦК України, в якості фінансової санкції за несвоєчасне виконання зобовязань, оскільки позикодавець, відповідно до вимог ст. ст. 625, 1048 ЦК України має право на одержання процентів від суми позики лише протягом строку дії договору, а після його закінчення, у разі прострочення виконання грошового зобовязання, застосовуються положення ст. 625 ЦК України. За таких обставин, позовні вимоги в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] процентів за договором позики у розмірі 40449,38 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Що стосується стягнення судових витрат по справі на користь позивача суд виходить з положень ст.88 ЦПК України,, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial