Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

Позивач 17.08.18 ( згідно поштового відправлення) звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором б/н від 08.11.2013 року в сумі 12 623,87 гривень. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що в порушення умов договору відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі здійснює платежі в погашення кредиту та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 12.07.2018 року в сумі 12 623,87 гривень. Просив стягнути з відповідача вказану заборгованість за договором та судові витрати. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07 вересня 2018 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін . В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, наполягав на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вказавши, що через наявну хворобу , відсутність працевлаштування , він не спроможний сплатити суму боргу. Надав суду заяву, в якій просив суд зменшити нараховану позивачем пеню. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово відповідача , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг від 08.11.2013 року, згідно умов якого відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно договору, Умов та правил надання банківських послуг, відповідач зобов'язується у строк, визначений договором, виконати свої зобов»язання по своєчасному погашенню суми заборгованості перед Банком , а також сплачувати плату за кредит на користь банку відповідно до умов договору . Позивач виконав обов'язок перед відповідачем відповідно до умов договору відкривши картковий рахунок та надавши кредитний ліміт на картковий рахунок . Судом встановлено, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі виконував умови договору, через що , станом на 12.07.2018 року виникла заборгованість в сумі 999,46 гривень за тілом кредиту , 2374,94 гривень - по процентам за користування кредитом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги , позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Враховуючи, що відповідно до ст. 625 ЦК України укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту та за відсотками. Крім того, судом встановлено, що згідно наданого розрахунку заборгованості [PERSON] нарахована сума пені в розмірі 8172,14 гривень. Разом з тим, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин норми ч. 3 ст.551 ЦК України та зменшення розміру пені. Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, ч.3 ст.551 ЦК України, з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Така правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 року в справі № 6-100 цс 14. У справі встановлено, що розмір пені в сумі 8172,14 гривень значно більший від розміру боргового зобов'язання, яке складає 999,46 гривень , а тому, з урахуванням обставин справи, наявності у відповідача інвалідності , суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення розміру пені до 1000,00 гривень. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача штрафів , суд зазначає наступне. Умовами кредитного договору передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості. У той самий час, умовами цього договору передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за правопорушення: порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов»язанню, передбаченому договором (п. 2.1.1.7.6 Умов). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання. За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року в справі № 6-2003цс15). З мотивів, викладених вище, суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення штрафів у розмірі 1077,33 гривень, не підлягають задоволенню. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial