Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

Позивач - [PERSON] в судовому засіданні підтримала свої вимоги, висловлені в позові та просить суд встановити факт родинних відносин між померлим [INFO] року її батьком - [PERSON] та померлим [INFO] року [PERSON] та вважати встановленим той факт, що [PERSON] був рідним сином [PERSON]; встановити факт прийняття спадщини її батьком [PERSON], померлим [INFO] року після смерті його рідного батька [PERSON], померлого [INFO] року; встановити факт прийняття спадщини [PERSON], померлою [INFO] року після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року; визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS].. Представники позивача - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов позивача по підставах, вказаних в позовній заяві та просять його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Територіальна громада м. Покров Дніпропетровської області в особі виконавчого комітету Покровської міської ради в судове засідання не з'явився, але надав суду письмове клопотання, згідно якого просить розглянути справу без участі їх представника, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивача [PERSON] вона знає, разом навчались в школі. Вона знала її батьків, які жили по [ADDRESS]. Батьки позивача померли давно, спочатку помер батько, потім - мати. [PERSON] продовжувала користуватись вказаним будинком. [PERSON] - батько [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка - її сусідка. Вона знала сім'ю [PERSON] і [PERSON] давно, вони жили по [ADDRESS] до дня своєї смерті. Спочатку помер [PERSON], далі в будинку жила його дружина - [PERSON] до 2001 року, поки не померла. Після їх смерті в будинку продовжувала проживати їхня дочка - [PERSON]. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона мешкає в будинку [ADDRESS] Сім'я [PERSON] мешкали поруч, вона спілкувалась з [PERSON]. Коли вона померла в 2001 році, дочка - [PERSON] залишилась мешкати в цьому будинку. Суд, вислухавши представників позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], рідний дід позивача з боку її батька - [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок № [ADDRESS] Дніпропетровської області. Заповіту на випадок своєї смерті він не залишив. На час смерті [PERSON] в зазначеному житловому будинку проживав і залишився і надалі проживати в ньому його рідний син [PERSON] - рідний батько позивача. На той час батькові [PERSON] було тільки п'ять повних років. З вказаних підстав відповідно до вимог діючого на той час законодавства він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого померлого батька [PERSON] I все своє життя батько позивача [PERSON] прожив в зазначеному житловому будинку. [INFO] року батько позивача - [PERSON] помер. Заповіту на випадок своєї смерті він теж не залишив. В зазначеному житловому будинку після реєстрації шлюбу з батьком залишилася проживати матір позивача - [PERSON], яка перебувала з її батьком у зареєстрованому шлюбі з 02.03.1966 року і по день його смерті. Таким чином, вона прийняла спадщину, що залишилася після смерті свого чоловіка [PERSON] відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (1963 року) шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадковим майном. [INFO] року матір позивача - [PERSON] померла. Заповіту на випадок своєї смерті вона теж не залишила. Після смерті матері [PERSON] не зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, що залишилася після смерті матері і на той час позивачка не була зареєстрована разом з нею за однією адресою. Однак прийняла спадщину, що залишилася після смерті своєї матері відповідно з вимогами ст. 549 ЦК України (1963 року) шляхом фактичного вступу в володіння та управління спадковим майном, що залишилося після смерті матері. Відповідно до ст. 549 ЦК України (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року), прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зокрема, у квітні 2001 року [PERSON] посадила город на земельній ділянці, що була надана для будівництва та обслуговування житлового будинку № [ADDRESS] Дніпропетровської області, влітку вона здійснила поточний ремонт в житловому будинку і постійно користувалася ним для власних потреб та для потреб своєї сім'ї. 20 грудня 2017 року позивачка звернулася до приватного нотаріуса Покровського міського нотаріального округу Бойко Л.П. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] який до сих пір зареєстрований на праві власності на ім'я померлого дідуся позивача - [PERSON]. Приватний нотаріус Бойко Л.П. постановою від 22 грудня 2017 року відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний житловий будинок з тих підстав, що вона не надала доказів прийняття нею спадщини після смерті своєї матері [PERSON], а також не надала доказів того, що її батьки та дідусь проживали в зазначеному житловому будинку, немає доказів родинних стосунків між її батьком [PERSON] та його батьком [PERSON], а також нотаріус звернула увагу на те, що свідоцтво про право власності на зазначений житловий будинок видано на ім'я [PERSON] вже після його смерті. Також нотаріус роз'яснила позивачу її право звернення до суду з вказаним позовом. Відповідно до постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ № 7 від 25 вересня 2015 року «Про узагальнення практики застосування судами законодавства,що регулює право приватної власності на житловий будинок», вирішуючи спори про захист права власності на майно, суди повинні виходити з того, що правовий режим майна визначається з урахуванням законодавства, яке було чинним на момент створення (набуття) відповідного майна. Відповідно до ст. 418 ЦК УРСР (1922 року), який був чинним на час смерті діда позивача [PERSON], спадкоємцями за законом є діти (в тому числі усиновлені), дружина та непрацездатні батьки померлого, а також інші непрацездатні, які перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. Відповідно до ст. 429 ЦК УРСР (1922 року), який був чинним на час смерті діда позивача [PERSON], якщо спадкоємець, присутній в місці відкриття спадщини, на протязі трьох місяців з дня її відкриття не заявить належному нотаріальному органу про відмовлення від спадщини, він вважається таким, що прийняв її. Батько позивача - [PERSON] народився [INFO] року і на час смерті її діда [PERSON], який помер [INFO] року, батьку позивача [PERSON] було тільки п'ять повних років. Він проживав разом з батьками в вказаному житловому будинку, тобто був присутнім в місці відкриття спадщини і не звертався до нотаріуса з будь - якими заявами, у тому числі і про відмовлення від спадщини. Тому згідно зі ст. 429 ЦК УРСР (1922 року) батько позивача [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого померлого батька [PERSON] Мати позивача - [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, що залишилася після смерті свого чоловіка [PERSON] відповідно до наступних вимог діючого на той час законодавства. Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України (1963 року), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК України (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ЦК України (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. На даний час відповідно до висновку фахівця вартість вказаного житлового будинку з надвірними спорудами складає 49898 грн. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити.

Outcome: approved