Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

Позивач 28.01.2020 року звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на наступні обставини. 26.06.2018 року він зареєстрував шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу вони дітей не мають. Зазначає, що часом між ним та відповідачем було втрачено почуття любові, втрачено взаєморозуміння один з одним. Вони з відповідачем зрозуміли, що є зовсім різними людьми, а тому вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між ними неможливе. Близько року вони з дружиною проживають окремо, фактично шлюбні відносини між ними припинено, сім`я існує лише формально. Враховуючи викладене, просить шлюб з відповідачем розірвати, справу розглядати без участі позивача. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 15.04.2020 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В матеріалах справи наявне клопотання представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача (а.с. 69-70). Відповідач про розгляд справи повідомлялася про час та місце розгляду справи з урахуванням вимог Конвенції про правову допомогу у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, шляхом направлення окремого доручення компетентному суду Російської Федерації про вручення судових документів та проведення окремих процесуальних дій. 15.01.2021 року судом від Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) отримано документи у зв`язку з невиконанням доручення суду про вручення судових документів на проведення окремих процесуальних дій на території Російської федерації відносно [PERSON] . Згідно отриманих документів, доручення суду не виконано, оскільки відповідач [PERSON] за зареєстрованою адресою кореспонденцію не отримує, конверт, направлений на її адресу повернувся за закінченням терміну зберігання (а.с. 41-67). Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст. ст.\~110,\~112 СК України\~підлягає задоволенню.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено,\~що сторони\~26.06.2018\~року зареєстрували\~шлюб у\~ Оболонському\~районному у\~місті Києві\~відділі державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~Головного територіального\~управління юстиції\~у місті\~Києві,\~актовий запис\~№ 51. (а.с. 6). Від цього шлюбу сторони дітей не мають. Позивач в обґрунтування позову зазначив, що часом між ним та відповідачем було втрачено почуття любові, втрачено взаєморозуміння один з одним. Сторони зрозуміли, що є зовсім різними людьми, а тому на переконання позивача подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Близько року сторони проживають окремо, фактично шлюбні відносини між ними припинено, сім`я існує лише формально Згідно\~ст.110 Сімейного Кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст.112 Сімейного Кодексу України\~при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано\~Законом №475/97-ВР\~(475/97-ВР) від 17.07.97) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що відповідає\~ст.51 Конституції України. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Враховуючи, що примирення між сторонами неможливе та шлюб носить лише формальний характер, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати.

Outcome: approved