Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] (в особі представника - адвоката Ієговської А.О.) звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача АТ «СГ» ТАС» (приватне) на її користь суму страхового відшкодування, пов`язаного із смертю потерпілого у розмірі 150 228 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29.05.2019 на автодорозі «Приморськ - Преслав» в напрямку від с. Комишуватка Приморського району Запорізької області відбулась дорожньо-транспортна пригода, де водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ-2101», днз [NUMBER] , скоїв наїзд на мотоцикл «Виста», без реєстраційного номеру, під керуванням водія [PERSON] , [INFO] , який рухався попереду, в попутному напрямку. Внаслідок ДТП, [PERSON] був госпіталізований до КП «Приморська ЦРЛ» ПРР Запорізької області, де останній [INFO] помер. Вона є мамою загиблого [PERSON] , а тому у зв`язку з його смертю їй спричинена значна та непоправна шкода. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ-2101», днз [NUMBER] , за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № А05527794, який діяв на момент настання ДТП станом на 29.05.2019. За фактом настання даної ДТП було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019080340000202 та розпочате досудове розслідування. 17.02.2021 Бердянським міськрайонним судом Запорізької області винесено вирок по справі № 326/1407/19 відносно [PERSON] , яким останнього визнано винним у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, без позбавлення права керувати транспортні засобами. 24.05.2021 Запорізьким апеляційним судом апеляційні скарги прокурора та обвинуваченого [PERSON] залишено без задоволення. Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 17.02.2021 щодо [PERSON] залишено без змін. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, вона вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача. І таке право вибору, як відновити своє порушене право, це її виключне право, і ніхто не може їй вказувати як його відновлювати, оскільки таке гарантоване законом. 05.09.2018 її представники повідомили відповідача про настання страхового випадку та звернулися в порядку визначеному законом, із заявами на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених нею до відшкодування вимог, містились: 50 076 грн. - страхове відшкодування пов`язане із заподіяною моральною шкодою; 20 450 грн. - страхове відшкодування витрат на поховання та спорудження надгробне пам`ятника загиблому сину; не менше 149 999 грн. - страхове відшкодування пов`язане із смертю потерпілого. До червня 2021 року відбувалось досудове врегулювання даного страхового випадку між відповідачем та її представником. 30.07.2021 відповідач надіслав на адресу її представника лист від 30.06.2021 про часткове визнання її вимог, а саме: про виплату страхового відшкодування на її користь 60 576 грн., з яких 50 076 грн. - в рахунок заподіяної моральної шкоди; 10 500 грн. - в рахунок понесених витрат на поховання загиблого. Листом від 11.06.2021 відповідач повідомив її представника про відмову у страховій виплаті, пов`язаної із втратою годувальника, оскільки у страховика відсутні наступні документи: довідка про доходи потерпілого, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника та інформацію з пенсійного фонду України, щодо призначення пенсії по втраті годувальника. Вона являється непрацездатною особою та є особою з інвалідністю. Таким чином, вона є особою, яка має право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю сина, оскільки на день його смерті була на його утриманні та мала право на одержання від нього утримання. Загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 150 228 грн. Вона являється єдиним близьким родичем по відношенню до загиблого сина. Син на момент ДТП одружений не був, дітей не мав, фактично проживав з нею. Батько загиблого - [PERSON] помер [INFO] . Таким чином, відповідач зобов`язаний здійснити виплату їй страхового відшкодування шкоди заподіяної смертю потерпілого у розмірі 150 228 грн. Розмір судових витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи, які вона очікує понести, становить 20 000 грн. Представник відповідача [PERSON] в порядку ст. 178 ЦПК України подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що AT «СГ «ТАС» (приватне) зверталося до [PERSON] та її представника [PERSON] з проханням надати інформацію та документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 29.05.2019) календарний рік, розмір пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Станом на 23.10.2021 жодної інформації та документів згідно запитів до [PERSON] та її представника [PERSON] , AT «СГ «ТАС» (приватне) не отримувало. Відповідно до документів поданих до позовної заяви [PERSON] є непрацездатною та отримує пенсію по інвалідності у розмірі 2 000 грн. станом на 30.08.2019. Для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. Враховуючи, що предметом даного позову є відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, то доказуванню підлягає не лише факт родинних відносин, а і факт перебування на утриманні померлого та потреба у матеріальній допомозі. [PERSON] не надала жодних доказів до АТ «СГ «ТАС» (приватне) та до суду, що вона перебувала на утриманні свого сина, адже отримувала пенсію у розмірі 2 000 грн., яка є більшою ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, встановлений ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» (з 01.01.2019 по 30.06.2019 - 1 497 грн.). Окрім того, [PERSON] , не доведено належними та допустимими доказами потребу у матеріальній допомозі, передбачену ст. 202 СК України, так і те, що син надавав таку допомогу, яка в свою чергу була основним і постійним джерелом її існування. Довідка видана Виконавчим комітетом Приморської міської ради № 218 від 02.09.2019 про те, що [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані за однією адресою не може бути доказом який засвідчує факт перебування [PERSON] на утриманні [PERSON] . Не встановлено та не підкріплено жодними доказами, що [PERSON] взагалі працював та отримував будь-який дохід, щоб надавати матеріальну допомогу [PERSON] . Ніяких доказів наявності у сина такого доходу, з якого б можна було вивести розмір потенційної допомоги, надаваної матері, позивачка не представила ні в страхову компанію для прийняття рішення про страхове відшкодування, ні надала таких доказів суду. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed