Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-11 00:00:00

Позивач 29.08.2019 р. звернулася у суд з позовом до відповідача про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька у країни Азії та Євросоюзу, Польщу, Німеччину, Францію, Швецію, Чехію, Болгарію, Єгипет, Турецьку Республіку на період з 01.12.2019 р. до 01.12.2020 р. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, у якому народився син [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилося невдалим, шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2018 р. Вона має намір поїхати із сином за кордон для його всестороннього розвитку та оздоровлення, однак, відповідач відмовився надати нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за межі України у її супроводі. Позивач у судове засідання не з`явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути в її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народився син [PERSON] , [INFO] . На підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 26.11.2018 р. шлюб між сторонами розірвано (а.с.6), малолітню дитину залишено проживати з матір'ю. Остання має намір поїхати із сином за кордон у туристичних та оздоровчих цілях, однак, не змогла отримати від відповідача нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон. У зв'язку з цим порушено право малолітнього [PERSON] та його матері на залишення своєї країни та повернення додому. У відповідності до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Згідно вимог ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини; поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. У відповідності з вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724), перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують; згідно пп.2 п.4 Правил виїзд дитини віком до 16 років за межі України у супроводі одного з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно ч.2 ст.154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. З урахуванням вказаних норм міжнародного права та національного законодавства, враховуючи інтереси малолітнього сина сторін, закордонна поїздка якого лише сприятиме його розумовому, духовному та фізичному розвитку, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову. На підставі наведеного, відповідно до ч.2 ст.2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, ч.1 ст.9, ч.2 ст.10 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ч.3 ст.313 ЦК України, ст.154 СК України, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010 р. № 724),

Outcome: approved