Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

Позивач - [PERSON] 18.11.2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одесиз позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення страхового відшкодування, в якій позивач просить суд: стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 34080 грн., три відсотки річних в сумі 2978,00 грн., пеню в сумі 28557,16 грн., інфляційні витрати в сумі 5907,66 грн. та судові витрати. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 23.05.2017 по просп. Маршала Жукова в м. Одесі сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 122CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача - [PERSON] , та автомобіля марки «MERCEDES-BENZ VITO 109CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача - [PERSON] , внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Одеси у справі №520/6390/17 від 04.10.2017 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, за порушення Правил дорожнього руху. Позивач є власником транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VITO 122CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . З листа МТСБУ вбачається, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки «MERCEDES-BENZ VITO 109CDI» реєстраційний номер [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] , застрахована в ТДВ «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТО «ДОМІНАНТА» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АК/2561570. Згідно звіту № 1110 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «MERCEDES-BENZ VITO 122CDI», вартість матеріального збитку складає 142 360 гривень 67 копійок. У зв`язку з настанням страхового випадку, позивач звернувся до ТДВ «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТО «ДОМІНАНТА» з відповідним повідомленням про факт ДТП та заявою про відшкодування збитків. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.09.2020 року по справі № 520/7337/19, позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок ДТП - задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у якості матеріальної шкоди 43360.67 грн., у якості моральної шкоди 4000 грн. та витрати по сплаті судового збору 768,40 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Відмовляючи у задоволені позовних вимог в сумі 34080 грн. (100000 - 64919- 1000,00 (франшиза)) суд зазначив, що оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача на час настання страхового випадку була застрахована, і не має даних про визнання страхової компанії банкрутом, то обов`язок відшкодувати шкоду у межах суми страхового ліміту покладається на його страховика. За наслідком чого позивач вважає, що таким чином, у ТДВ «СТРАХОВЕ ТОВАРИСТО «ДОМІНАНТА» з 15.12.2017 виникло зобов`язання виплатити [PERSON] 34080 (100000 - 64919- 1000 (франшиза) грн. невиплаченого страхового відшкодування, разом з сумою пені за прострочення виплати, трьома відсотками річних та інфляційними втратами. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 19.11.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. 02.02.2021 року до суду надійшли письмові пояснення від представника третьої особи - Моторного (транспортного) страхового бюро України, в яких останній зазначив, що ТДВ «СТ «Домінанта» не визнано банкрутом, за наслідком чого МТСБУ не відповідає за зобов`язаннями ТДВ «СТ «Домінанта». В судовому засіданні 04.02.2021 року заслухавши пояснення представника позивача, з урахуванням ч.8 ст. 279 ЦПК України, відповідно до якої судові дебати під час розгляду справи в порядку спрощеному позовному провадженні не проводяться, судом було ухвалено видалитись до нарадчої кімнати. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 04.02.2021 року поновлено судовий розгляд по цивільній справі №947/34012/20 на підставі ч.2 ст.244 ЦПК України та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. У судове засідання призначене на 26.04.2021 року позивач або його представник не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином, однак до суду надійшла заява від представника позивача про підтримання позовних вимог та розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення судового засідання, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом на подання відзиву по справі не скористався. Представник третьої особи також не з`явився до судового засідання, однак у письмових поясненнях зазначив, що просить суд розгляд справи провести за його відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуюче вищевикладене, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, за згодою представника позивача, Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.05.2017 року в м. Одеса по проспекту Маршала Жукова, в районі ринку «Успіх», сталась дорожньо-транспортна пригода, за участю двох автомобілів «Меrcedes-Benz Vito 122CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , та «Меrcedes-Benz Vito 109CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , під керуванням відповідача [PERSON] . Постановою Київського районного суду від 04.10.2017 року по справі №520/6390/17, [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на викладене та відповідно до положення частини 6 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Київського районного суду м. Одеси від 04.10.2017 року по справі №520/6390/17, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка не оскаржувалась та набрала законної сили. Тобто, наявність вини в діях [PERSON] у скоєні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.05.2017 року, в силу презумпції судового рішення, додатковому доказуванню не підлягає. Згідно полісу АК №2561370 автомобіль [PERSON] на час ДТП було застраховано в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта». Відповідно до п.3 ч.1 статті 988 Цивільного кодексу України,у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми. Відповідно до п. 22.1. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц дійшла правового висновку про те, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхова). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому потерпілий реалізує право на отримання відшкодування шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Як вбачається, позивач звернувся до ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» з заявою про виплату страхового відшкодування, за наслідком чого останньому було здійснено виплату у розмірі 64919 грн., в межах страхового ліміту 100 000,00 грн. Позивач в цій справі з посиланням на звіт №1110 від 23.05.2017р. виконаного СПД [PERSON] , відповідно до якого встановлено, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобілю «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 142360,67 грн., яка є вартістю відновлювального ремонту, та з посиланням на рішення Київського районного суду міста Одеси від 23.09.2020 року по справі №520/7337/19, просить суд стягнути з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» суму недоплаченого в межах ліміту страхового відшкодування, а саме у розмірі 34080 грн. (100000-64919,00-1000,00 франшиза = 34080,00грн.). Досліджуючи докази надані позивачем на підтвердження вказаних посилань, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №520/7337/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. За наслідком розгляду вказаної справи, 23.09.2020 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у якості матеріальної шкоди 43360,67 грн., у якості моральної шкоди 4000 грн., витрати по проведенню звіту експерта у сумі 1500 грн. та витрати по сплаті судового збору 768,40 грн. Зазначеним рішенням суду встановлено, що у відповідності до звіту №1110 від 23.05.2017р. виконаного СПД [PERSON] , матеріальний збиток, завданий власнику автомобілю «Мерседес», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 142360,67 грн., яка є вартістю відновлювального ремонту. Суд у вказаному рішенні суду також дійшов висновку, що ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» не повністю відшкодувала потерпілому збитки, сплативши лише частину суму яка встановлена зазначеним полісом, при цьому сторона позивача не заявляла позовних вимог про стягненні 34080 грн. Позивачем по справі було надано до суду роздруківку вказаного рішення суду з Єдиного державного реєстру судових рішень, яка не містить інформації про набрання рішення суду законної сили. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 7 вказаної статті встановлено, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Одночасно судом приймається, що у відповідності до статті 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість зокрема сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом. З урахуванням того, що позивачем було надано до суду копію судового рішення, яке не містить інформації про набрання законної сили, маючи сумніви у добросовісному виконанні стороною своїх обов`язків з доведення заявлених посилань належними доказами, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, перевірив зазначену інформацію, з урахуванням відомостей наявних в Єдиному реєстрі судових рішень та встановив наступні обставини. Судом встановлено, що рішення Київського районного суду м.Одеси від 23 вересня 2020 року та додаткове рішення Київського районного суду м.Одеси від 13 жовтня 2020 року по справі №520/7337/19 скасовано на підставі постанови Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року, якою позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] у відшкодування завданої матеріальної шкоди - 1000 грн., у відшкодування завданої моральної шкоди - 4000 грн., у відшкодування витрат зі сплати судового збору - 49,67 грн., у відшкодування витрат на проведення автотоварознавчого дослідження спеціаліста і складання Звіту № 1110 - 96,90 грн., у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу - 363,37 грн., у відшкодування витрат на проведення судової автотоварознавчої експертизи - 4229,50 грн., у відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги - 1078,89 грн. Вказаною постановою Одеського апеляційного суду встановлено, що згідно висновку експерта №20-209 від 04.02.2020 року вартість відновлювального ремонту, з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу «Меrcedes-Benz Vito 122CDI», реєстраційний номер [NUMBER] , пошкодженого внаслідок ДТП, яка сталась 23.05.2017 року, станом на дату оцінки (дату огляду) 16.06.2017 року, визначається рівною 83 147,99 грн. На думку апеляційного суду, враховуючи, що цивільно-правова відповідальність відповідача ( [PERSON] ) і апелянта ( [PERSON] ) застрахована, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн. на одного потерпілого та висновком експерта підтверджено вартість відновлювального ремонту, з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, у розмірі 83 147, 99 грн., то різницю між дійсним розміром матеріального збитку (83 147,99 грн.) та виплаченим страховим відшкодуванням (64 919 грн.) не повинен сплачувати відповідач [PERSON] , оскільки його відповідальність була застрахована в ТДВ «Страхове товариство «Домінанта», з лімітом відповідальності 100 000 грн. за завдану матеріальну шкоду. При цьому, колегія суддів виходила із того, що вартість матеріальної шкоди, яку суд першої інстанції взяв до уваги згідно Звіту спеціаліста №1110, встановлена без урахування втрати товарної вартості автомобіля, що не відповідає дійсній сумі завданої матеріальної шкоди позивачу діями відповідача, а тому не може бути покладено в основу судового рішення. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень. З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені постановою Одеського апеляційного суду від 21.01.2021 року по справі №520/7337/19, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві, яка набрала законної сили. При вищевикладених обставинах, доводи позивача стосовно недоплаченої суми страхового відшкодування у розмірі 34080 грн. є необґрунтованими. Приймаючи висновки Одеського апеляційного суду, викладені у постанові від 21.01.2021 року по справі №520/7337/19, суд доходить до висновку, що недоплачена сума майнової шкоди, завданої [PERSON] внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 23.05.2017 року, складає в сумі 17228,99 грн., з розрахунку вартості встановлено майнової шкоди у розмірі 83147,99 грн., за винятком виплаченого страхового відшкодування 64919 грн., та стягнутої суми франшизи у розмірі 1000,00 грн. Отже, залишок завданої матеріальної шкоди позивачеві у розмірі 17228,99 грн. підлягає стягненню в межах страхового ліміту з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта». Також, позивач просив стягнути пеню, три відсотки річних та інфляційні збитки за невиплату страхового відшкодування. Згідно п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно ч.1 ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК України). Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно ч. 5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. Згідно зі статтею 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Тобто, страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати пені (штрафу, неустойки), розмір якої визначається законом. Отже, оскільки грошове зобов`язання перед позивачем по сплаті страхового відшкодування не виконано відповідачем в належному розмірі, то позовні вимоги щодо стягнення з ТДВ «Страхове товариство «Домінанта» пені, є належно обґрунтованими. Розраховуючи пеню з суми заборгованості 17228,99грн., виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, за заявлений період з 15.12.2017 року по 12.11.2020 року, суд доходить до висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає пеня, за порушення зобов`язань з виплати страхового відшкодування, у розмірі 14 435.25грн., виходячи з проведеного наступного розрахунку. Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуОблікова ставка НБУРозрахункова ставка (% у рік)Пеня 15.12.201725.01.20184217 229.0014.529574.93 26.01.201801.03.20183517 229.001632528.67 02.03.201812.07.201813317 229.0017342 134.51 13.07.201806.09.20185617 229.0017.535925.17 07.09.201825.04.201923117 229.0018363 925.38 26.04.201918.07.20198417 229.0017.5351 387.76 19.07.201905.09.20194917 229.001734786.40 06.09.201924.10.20194917 229.0016.533763.27 25.10.201912.12.20194917 229.0015.531717.01 13.12.201930.01.20204917 229.0013.527622.79 31.01.202012.03.20204217 229.001122434.96 13.03.202023.04.20204217 229.001020395.42 24.04.202011.06.20204917 229.00816369.06 12.06.202012.11.202015417 229.00612869.92 Всього: 14 435.25 Правилами ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 07 червня 2017 року у справі № 6-282цс17 та Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Отже, з урахуванням прострочення відповідачем грошового зобов`язання, з виплати позивачеві страхового відшкодування, суд вважає вимоги позивача в частині стягнення з відповідача трьох відсотків від невиконаного зобов`язання в сумі 17228,99грн. та інфляційні витрати, за встановлений судом період з 15.12.2017 року по 12.11.2020 року, обґрунтованими. Три відсотки від простроченої суми 17228,99грн., за встановлений судом період з 15.12.2017 року по 12.11.2020 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає в сумі 1 505,48 грн., виходячи з наступного розрахунку: Дата початкуДата закінченняКількість днівСума боргуВідсоткова ставкаВідсотки 15.12.201712.11.2020106417 229.0031 505.48 Всього: 1064 1 505.48 Інфляційні витрати від простроченої суми 17228,99 грн., за встановлений судом період з 15.12.2017 року по 12.11.2020 року, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає в сумі 3 047.81 грн., виходячи з наступного розрахунку: Місяці простроченняІндекси інфляціїСукупний індекс інфляціїСума боргуСума боргу з урахуванням інфляціїЗбитки від інфляції Листопад 2017 - Жовтень 2020100.9 101.5 100.9 101.1 100.8 100 100 99.3 100 101.9 101.7 101.4 101 100.5 100.9 101 100.7 99.5 99.4 99.7 100.7 100.7 100.1 100.2 99.7 100.8 100.8 100.3 100.2 99.4 99.8 100.5 101117.6917 229.0020 276.813 047.81 Всього: 3 047.81 Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Проаналізувавши та надавши оцінку належності, допустимості, достовірності кожному доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим частковому задоволенню та підлягає стягненню з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «ДОМІНАНТА» на користь позивача в рахунок страхового відшкодування 17228,99грн., а також за період з 15.12.2017 року по 12.11.2020 року пеню в сумі 14435,25грн., три відсотки річних в сумі 1 505,48 грн. та інфляційні витрати в сумі 3047,81 грн., що в загальній сумі складає 36217,53 грн. Згідно з ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п.79 рішення Європейського суду з прав людини (справа «Білуха проти України» від 09.11.2006 р. (Заява №33949/02), відповідно до прецедентної практики Суду заявник має право на відшкодування витрат, тільки якщо буде доведено, що вони були необхідні та фактично понесені, а також є обґрунтованими за розміром. Отже з урахуванням розміру задоволених позовних вимог, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останнім судовий збір у розмірі 840,80 грн. Стосовно вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 7000,00 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. З матеріалів справи вбачається, що позивачем не надано до суду жодного документа на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, крім ордера адвоката на надання правничої (правової) допомоги. Так позивачем не надано до суду договору на надання йому правничої допомоги, який би містив умови надання таких послуг, акт приймання-передачі наданих послуг, розрахунок таких витрат, за наслідком чого суд вважає безпідставними вимоги позивача в цій частині.

Outcome: partial