Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.05.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідачів про виділ у натурі частки домоволодіння. Після уточнення позову з урахуванням висновку будівельно-технічної експертизи 11.12.2015 р. просив виділити йому згідно другого варіанту розподілу наступні приміщення у житловому будинку А: кухню 2-1 площею 8,38 кв.м, житлову кімнату 2-2 площею 15,16 кв.м, комору 2-3 площею 1,95 кв.м, коридор 2-4 площею 3,11 кв.м, комору 1-3 площею 2,35 кв.м; з господарських будівель сарай В, вбиральню Д, а всього загальною вартістю 50424 грн., що становить 86/1000 частки у домоволодінні № 13-13а по вул. Кокорна (колишні вул. 1-го Травня, [PERSON], Володимирка) в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області; стягнути із [PERSON] 2310 грн. грошової компенсації за відступ від рівності часток. Відповідачка за первісним позовом [PERSON] 25.06.2014 р. предявила зустрічний позов до [PERSON] та [PERSON] про визнання незаконними свідоцтв про право власності на нерухоме майно. Ухвалою суду від 25.06.2014 р. обидва позови обєднані в одне провадження. Первісний позов [PERSON] обґрунтовував тим, що йому на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2014 р. належить 9/100 частин домоволодіння № 13-13а по вул. Кокорна (колишні вул. 1-го Травня, [PERSON], Володимирка) в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області. Його право власності на вказану частку спірного домоволодіння зареєстровано 15.04.2014 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідачка [PERSON] має у власності 24/100 домоволодіння, а відповідач [PERSON] 67/100. Згідно ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. На даний час між сторонами спірне домоволодіння фактично поділено в натурі, зокрема, він у житловому будинку А користується правою частиною загальною площею 30,95 кв.м, а саме: кухнею 2-1 площею 8,38 кв.м, житловою кімнатою 2-2 площею 15,16 кв.м, коморою 2-3 площею 1,95 кв.м, коридором 2-4 площею 3,11 кв.м, коморою 1-3 площею 2,35 кв.м, з господарських будівель сараєм В, вбиральнею Д. [PERSON] користується іншою частиною житлового будинку А, літньою кухнею Б, сараєм Г, вбиральнею Ж, а [PERSON] житловим будинком Й, сараями Е, Є, вбиральнею З. Однак, такий фактичний поділ не відповідає часткам у праві власності. Крім того, між сторонами існує спір щодо порядку користування земельною ділянкою, що належить до спірного домоволодіння, який неможливо вирішити без реального його розподілу. Зустрічний позов [PERSON] обґрунтовувала тим, що вона, відповідач [PERSON] та покійний батько відповідача [PERSON] [PERSON] є співвласниками спірного домоволодіння на підставі рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2007 р., яким визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2005 р., видане Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на її імя, та визнано право власності: за [PERSON] на літню кухню, 1987 року забудови, зазначеною літерою Б-1 по плану технічного паспорту, загальною площею 63,9 кв.м вартістю 48705 грн., що використовується під житло по вул. Кокорна, 13а в м. Тисмениця; за [PERSON] на квартиру № 2, яка складається з житлової кімнати площею 15,16 кв.м, кухні площею 8,38 кв.м, комори площею 1,95 кв.м, коридору площею 3,11 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м загальною вартістю 5624 грн. будинковолодіння по вул. Кокорна, 13 в м. Тисмениця у порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON]; за нею, [PERSON] на квартиру № 1, яка складається житлової кімнати площею 20,44 кв.м, кухні площею 13,52 кв.м, комори площею 2,35 кв.м, коридору площею 2,75 кв.м, веранди площею 7,60 кв.м, загальною площею 46,66 кв.м та літню кухню Б площею 24,4 кв.м, а всього загальною вартістю 27758 грн. будинковолодіння по вул. Кокорна, 13 в м. Тисмениця у порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] Дане рішення суду стало підставою для оформлення права власності. Однак, всупереч рішенню суду Івано-Франківське ОБТВІ провело розрахунок ідеальних часток не в загальній вартості у будинковолодінні, а в двох будинковолодіннях, зазначивши, що [PERSON] займає житловий будинок, хоча рішенням суду за ним визнано право власності на літню кухню, 1987 року забудови. Вважає, що отримані відповідачем [PERSON] 31.07.2007 р. свідоцтво про право власності на 67/100 будинковолодіння № 13-13а по вул. Кокорна в м. Тисмениця та [PERSON] 29.08.2007 р. свідоцтво про право власності на 9/100 будинковолодіння № 13-13а по вул. Кокорна в м. Тисмениця ([PERSON] у порядку спадкування після смерті батька по Державному реєстру речових прав на нерухоме майно від 15.04.2014 р.) суперечать вказаному судовому рішенню і є незаконними з урахуванням вимог ч.2 ст.328 ЦК України. Просила визнати оспорювані свідоцтва незаконними. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні підтримали уточнений первісний позов і просили його задовольнити; зустрічний позов не визнали і пояснили, що сторони не змогли зареєструвати право власності на частки спірного домоволодіння на підставі рішення Тисменицького районного суду від 03.04.2007 р., у якому відсутнє посилання на ідеальні частки, тому змушені були звернутися до Тисменицької міської ради із заявами про оформлення права власності та зареєстрували право власності саме на підставі рішень виконкому Тисменицької міської ради. Просили відмовити у зустрічному позову за необґрунтованістю, а якщо суд прийде до висновку про обґрунтованість зустрічного позову, просили відмовити у його задоволенні за спливом позовної давності. Позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні свій позов підтримали і просили його задовольнити, при цьому пояснили, що не заперечують, щоб хтось з відповідачів заявив позов про визнання недійсним і отриманого [PERSON] свідоцтва про право власності на 24/100 частини домоволодіння; первісний позов не визнали і пояснили, що реальний розподіл спірного домоволодіння проведено на підставі рішення суду від 03.04.2007 р., тому первісний позов є необґрунтованим, просили у його задоволенні відмовити. Відповідач за двома позовами [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні первісний позов визнали і пояснили, що не заперечують щодо реального розподілу спірного домоволодіння, яке належить трьом сторонам на праві спільної часткової власності; лише заперечували щодо стягнення грошової компенсації за відхилення від ідеальної частки. Зустрічний позов [PERSON] не визнали і пояснили, що твердження останньої про те, що розрахунок ідеальних часток проведено всупереч рішенню суду від 03.04.2007 р., є необґрунтованим. Вказаним рішенням за [PERSON] визнано право власності на літню кухню, 1987 року забудови, зазначену літерою Б-1 по плану технічного паспорту, загальною площею 63,9 кв.м вартістю 48705 грн., що використовується під житло по вул. Кокорна, 13а в м. Тисмениця. До винесення рішення суду йому рішенням виконкому Тисменицької ради народних депутатів № 55 від 19.11.1998 р. дозволено використовувати літню кухню під житло по вул. Кокорна, 13а, а чинним на той час законодавством не було передбачено механізму переведення нежитлового приміщення у житлове. Тому порушень з боку Івано-Франківського ОБТІ при розрахунку ідеальних часток співвласників спірного домоволодіння при виконанні рішення суду від 03.04.2007 р. допущено не було. Просили відмовити у зустрічному позову за безпідставністю, а якщо суд прийде до висновку про його обґрунтованість, просили відмовити за спливом позовної давності. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що первісний позов підлягає до часткового задоволення, а зустрічний позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що сторони, а саме позивач за первісним позовом [PERSON] у порядку спадкування після смерті батька [PERSON], позивачка за зустрічним позовом [PERSON] та відповідач за двома позовами [PERSON] є співвласниками на праві спільної часткової власності домоволодіння № 13-13а по вул. Кокорна (колишні вул. 1-го Травня, [PERSON], Володимирка) в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області. [PERSON] успадкував після смерті свого батька [PERSON] належні останньому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Тисменицькою міською радою 29.08.2007 р. згідно рішення виконавчого комітету від 01.08.2007 р., 9/100 частин спірного домоволодіння (т.1, а.с.145-147). Право власності [PERSON] на вказану частину спірного домоволодіння у порядку спадкування за заповітом після померлого батька визнано рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2014 р. та зареєстровано 15.04.2014 р. у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (т.1, а.с.4-6). [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 22.08.2008 р. № 18 про визнання права власності 29.10.2008 р. отримала свідоцтво про право власності на 24/100 спірного домоволодіння (т.1, а.с.150-151) і тоді ж 29.10.2008 р. зареєструвала своє право власності на вказане нерухоме майно в Івано-Франківському ОБТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (т.1, а.с.152). [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Тисменицької міської ради від 04.07.2007 р. отримав 31.07.2007 р. свідоцтво про право власності на 67/100 спірного домоволодіння (т.1, а.с.138-139) і зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно в Івано-Франківському ОБТІ, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.07.2007 р. (т.1, а.с.140). Оформлення права власності сторін на частки спірного домоволодіння проводилось з урахуванням рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 03.04.2007 р. (т.1, а.с.134-135) на підставі акту Івано-Франківського ОБТІ від 06.06.2007 р., згідно якого троє співвласників спірного домоволодіння підтвердили користування конкретними приміщеннями (т.1, а.с.132), та проведеного ОБТІ розрахунку ідеальних часток у загальній власності на будинковолодіння від 16.06.2007 р. (т.1, а.с.133). Згідно вказаного судового рішення визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.12.2005 р., видане Тисменицькою районною державною нотаріальною конторою на імя [PERSON], та визнано право власності: - за [PERSON] на літню кухню, 1987 року забудови, зазначену літерою Б-1 по плану технічного паспорту, загальною площею 63,9 кв.м вартістю 48705 грн., що використовується під житло по вул. Кокорна, 13а в м. Тисмениця; - за [PERSON] на квартиру № 2, яка складається з житлової кімнати площею 15,16 кв.м, кухні площею 8,38 кв.м, комори площею 1,95 кв.м, коридору площею 3,11 кв.м, загальною площею 28,5 кв.м загальною вартістю 5624 грн. будинковолодіння по вул. Кокорна, 13 в м. Тисмениця у порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON]; - за [PERSON] на квартиру № 1, яка складається житлової кімнати площею 20,44 кв.м, кухні площею 13,52 кв.м, комори площею 2,35 кв.м, коридору площею 2,75 кв.м, веранди площею 7,60 кв.м, загальною площею 46,66 кв.м та літню кухню Б площею 24,4 кв.м, а всього загальною вартістю 27758 грн. будинковолодіння по вул. Кокорна, 13 в м. Тисмениця у порядку спадкування за законом після померлого батька [PERSON] Суд вважає необґрунтованим твердження позивача за зустрічним позовом про необґрунтованість первісного позову, оскільки реальний розподіл спірного домоволодіння проведено на підставі рішення суду від 03.04.2007 р. При цьому суд враховує, що вказаним судовим рішенням лише визнано право власності за [PERSON] та [PERSON] на окремі частини житлового будинку по вул. Кокорна, 13, за [PERSON] на літню кухню, яка використовується під житло по вул. Кокорна, 13а. Вказаним рішенням не проведено розподіл господарських будівель, крім літньої кухні Б, право власності на яку визнано за [PERSON], та не визначено ідеальних часток кожної із сторін у загальній вартості домоволодіння. Суд також враховує, що сторони залишились співвласниками спірного домоволодіння на праві спільної часткової власності, а відповідно до вимог ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Суд вважає необґрунтованим посилання позивача за первісним позовом на те, що він фактично користується коморою 1-3 площею 2,35 кв.м, оскільки доказів цього позивач суду не надав. Встановлено, що вказаним приміщенням, яке входить у склад квартири № 1, постійно користується [PERSON] З огляду на викладене суд дійшов висновку про поділ спірного домоволодіння згідно запропонованого експертом першого варіанту розподілу, який не передбачає виконання ремонтно-будівельних робіт по переобладнанню житлового будинку А, оскільки згідно цього варіанту проводиться виділ [PERSON] успадкованої ним частки та залишення двом іншим власникам їх часток у натурі згідно фактичного користування всіх трьох. Висновок будівельно-технічної експертизи міститься на а.с.178-192 т.1, виправлення до висновку на а.с.221-226 т.1. Згідно вказаного варіанту розподілу позивачу за первісним позовом [PERSON] як власнику 9/100 частин слід виділити: кухню 2-1 площею 8,38 кв. м вартістю 11498 грн., житлову кімнату 2-2 площею 15,16 кв. м вартістю 20800 грн., комору 2-3 площею 1,95 кв. м вартістю 1724 грн., коридор 2-4 площею 3,11 кв. м вартістю 2749 грн., а всього приміщень по житловому будинку А загальною площею 28,6 кв. м загальною вартістю 36771 грн., з господарських будівель сарай В вартістю 8847 грн., вбиральню Д вартістю 1582 грн., а всього на загальну суму 47200 грн., що становить 8/100 від загальної вартості домоволодіння, визначеної експертом у 585927 грн. Відповідачці за первісним позовом [PERSON] як власнику 24/100 частин слід залишити: кімнату 1-1 площею 20,44 кв. м вартістю 28045 грн., кухню 1-3 площею 13,52 кв. м вартістю 18550 грн., комору 1-3 площею 2,35 кв. м вартістю 3224 грн., коридор 1-4 площею 2,75 кв. м вартістю 2385 грн., веранду 1-5 площею 7,6 кв. м вартістю 6590 грн., а всього приміщень по житловому будинку А загальною площею 46,66 кв. м загальною вартістю 58794 грн., з господарських будівель літню кухню Б вартістю 61874 грн., сарай Г вартістю 20214 грн., вбиральню Ж вартістю 1582 грн., а всього на загальну суму 142464 грн., що становить 24/100 від загальної вартості домоволодіння. Відповідачу [PERSON] як власнику 67/100 частин слід залишити: житловий будинок Й площею 101,8 кв. м вартістю 338725 грн., сарай Е вартістю 45585 грн., сарай Є вартістю 8906 грн., вбиральню З вартістю 3047 грн., а всього на загальну суму 396263 грн., що становить 68/100 від загальної вартості домоволодіння. З огляду на те, що виділена [PERSON] в натурі частка на 5534 грн. менша за його ідеальну частку (47200 грн. проти 52734 грн.), частка [PERSON] на 1842 грн. більша за її ідеальну частку (142464 грн. проти 140622 грн.), частка [PERSON] на 3692 грн. більша за його ідеальну частку (396263 грн. проти 392571 грн.), на користь [PERSON] слід стягнути грошову компенсацію за відхилення від ідеальної частки у розмірі 5534 грн., а саме з [PERSON] 1842 грн., з [PERSON] 3692 грн. При вирішенні первісного позову суд враховує, що частини спірного домоволодіння, якими фактично користуються сторони, ізольовані, мають окремі входи, облаштовані автономними системами електропостачання та опалення. Стосовно заявленого [PERSON] зустрічного позову суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до рішення виконкому Тисменицької міської ради народних депутатів № 55 від 19.11.1998 р. [PERSON] дозволено використовувати літню кухню під житло по вул. Кокорна, 13а в м. Тисмениця (т.1, а.с.38). Рішенням суду від 03.04.2007 р. за [PERSON] визнано право власності на літню кухню, 1987 року забудови, зазначену літерою Б-1 по плану технічного паспорту, загальною площею 63,9 кв.м вартістю 48705 грн., що використовується під житло по вул. Кокорна, 13а в м. Тисмениця. Відповідно до вимог ст.380 ЦК України, яка визначає поняття житлового будинку як обєкта права власності, житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. У відповідності з вимогами ч.2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. З огляду на викладене, з урахуванням того, що чинним на той час законодавством України не було передбачено механізму переведення нежитлового приміщення у житлове, враховуючи правомірність набуття права власності всіма трьома співвласниками спірного домоволодіння, суд вважає необґрунтованим твердження сторони позивача про те, що розрахунок ідеальних часток проведено Івано-Франківським ОБТІ всупереч рішенню суду від 03.04.2007 р., та приходить до висновку про відсутність порушення прав позивачки як співвласника спірного домоволодіння та необґрунтованість зустрічного позову. Понесені позивачем за первісним позовом витрати на оплату експертизи у сумі 3198 грн. (т.1, а.с.234) слід розділити між сторонами порівну, стягнувши з відповідачів на користь позивача по 1066 грн. з кожного. З трьох сторін слід стягнути судовий збір в дохід державного бюджету за виділену частину домоволодіння, а саме: з [PERSON], який сплатив 243,60 грн., недоплачену суму 307,60 грн. (551,20 243,60), з [PERSON] 1424,64 грн., з [PERSON] 3962,63 грн. На підставі наведеного, відповідно до вимог ст.ст. 328, 364, 367, 380 ЦК України,

Outcome: partial