Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2014 року звернувся до суду з позовом про визнання розміру часток у приватній спільній сумісній власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що після смерті діда позивача [PERSON], який помер [INFO], [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідно до даного свідоцтва позивач є власником 29/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS]. Власником інших 71/100 часток вищезазначеного будинковолодіння є [PERSON] Також сторонам на праві спільної сумісної власності належить відповідна земельна ділянка площею 0,0873 га за вказаною адресою, без визначення часток кожного співвласника. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку вищезазначеної земельної ділянки, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, [PERSON] звернувся до першої Вінницької державної нотаріальної контори, однак отримав постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій, в якій вказано, що оскільки один із співвласників вищезазначеного нерухомого майна помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, тому що немає можливості з'ясувати домовленості між співвласниками. Оскільки [PERSON] не може прийняти спадщину на земельну ділянку за заповітом, він звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив визначити частки в спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0873 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] по 1/2 частині кожному із її співвласників. У грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визначення розміру часток у приватній спільній сумісній власності, відповідно до якого, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила суд визначити її частку у спільній сумісній власності на вищевказану земельну ділянку у розмір 71/100 ідеальних частки. Зустрічний позов обґрунтований тим, що в жовтні 1953 року її мати [PERSON] придбала 71/100 часток житлового домоволодіння [ADDRESS]. Решта 29/100 часток домоволодіння також в 1953 році були придбані гр. [PERSON] - прадідом позивача за первісним позовом. Між [PERSON] та співвласником домоволодіння [PERSON] 20.08.1985 року був укладений нотаріально посвідчений договір про порядок користування реальними частками будинку, в якому визначено, що земельною ділянкою сторони користуються по раніше встановленому порядку. Такий порядок користування земельною ділянкою відповідав їх долям у праві власності на домоволодіння - 71/100 і 29/100. Після укладення вищезазначеного договору про порядок користування будинком [PERSON] подарував належні йому 29/100 часток домоволодіння своєму синові [PERSON], який, ставши співвласником домоволодіння, продовжував дотримуватись існуючого порядку користування земельною ділянкою відповідно до умов договору про порядок користування реальними частинами будинку. Після смерті [PERSON] відповідач-позивач [PERSON] успадкувала належні їй 71/100 частки домоволодіння, після чого вона з [PERSON] в 2007 році встановили паркан між тими частинами земельної ділянки, якими користувались ще їхні батьки і продовжували користуватись і вони. Згодом вони з [PERSON] здійснили приватизацію вказаної земельної ділянки, однак у зв'язку зі своєю юридичною необізнаністю не закріпили до приватизації фактично існуючий порядок користування земельною ділянкою, і дана земельна ділянка була передана їм у спільну сумісну власність. Хоча земельна ділянка була об'єктом спільної сумісної власності [PERSON] і [PERSON], але кожен з них користувався своєю часткою, і ці частки не були рівними, а відповідали їхнім часткам у праві власності на домоволодіння, а саме 71/100 і 29/100. Після смерті [PERSON] спадщину прийняв його онук [PERSON] - позивач за первісним позовом. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] вважає, що частки співвласників земельної ділянки, розташованої по [ADDRESS] не є рівними і мають бути визначені пропорційно до їх часток у праві власності житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом позовні вимоги за первісним позовом підтримала, посилаючись на вказані у позовній заяві обставини, щодо задоволення зустрічного позову заперечувала. Представник позивача за зустрічним позовом вимоги первісного позову не визнав, просив у його задоволенні відмовити, а вимоги зустрічного позову підтримав в повному обсязі. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, покладається на розсуд суду. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши зібрані в справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову з наступних підстав. Судом встановлено, що 29.06.2013 року помер дід позивача за первісним позовом [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на 29/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS] та на земельну ділянку за тією ж адресою, яка знаходиться в спільній сумісній власності. Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні спадкової справи померлого [PERSON], єдиним спадкоємцем після його смерті є його онук - [PERSON], який прийняв спадщину та отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 29/100 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, розташованого по [ADDRESS], посвідчене державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко Л.О. від 27.09.2014 року, зареєстроване в реєстрі за № 1-2052 (а.с. 6). Власником решти 71/100 часток вищевказаного житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами є відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 17.09.2007 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Воронцовою М.М., зареєстрованим в реєстрі за № 1-506 та зареєстрованим в КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі № 112 за реєстровим № 3464 (а.с. 30). Зазначене вище будинковолодіння знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,0873 га, яка належить на праві спільної сумісної власності померлому [PERSON] та [PERSON] відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №355789 від 29.10.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 051013661000140 (а.с. 10, 11). Для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частку вищезазначеної земельної ділянки, переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, позивач-відповідач [PERSON] звернувся до Першої Вінницької державної нотаріальної контори, однак 27.09.2014 року отримав постанову про відмову у вчинені нотаріальних дій № 3217/02-31, в якій вказано, що оскільки один із співвласників вищезазначеного нерухомого майна помер, то визначити його частку у праві спільної сумісної власності неможливо, тому що немає можливості з'ясувати домовленості між співвласниками (а.с. 5). З оглянутої в судовому засіданні інвентаризаційної справи № 4865 на будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS], встановлено, що між попередніми власниками даного будинковолодіння [PERSON] та [PERSON] 20.08.1985 року був укладений договір про порядок користування реальними частками будинку, посвідчений Першою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-1610 (а.с. 31). У пункті 2 даного договору визначено, що земельною ділянкою сторони користуються по раніше встановленому порядку. Згідно з поясненнями представника відповідача-позивача такий порядок користування земельною відповідав їх часткам у праві власності на будинковолодіння, а саме 71/100 і 29/100. У п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. У відповідності до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене вище, суд вважає, що вимоги зустрічного позову є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, а вимоги первісного позову підлягають частковому задоволенню, оскільки визначальним фактором при визначенні часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку за відсутності домовленості між сторонами, є розмір часток осіб у праві власності на жилий будинок, який розміщений на даній земельній ділянці. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial