Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-17 00:00:00

Позивач 18 березня 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів та відшкодування моральної шкоди (а.с.1-5). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 15 листопада 2013 року між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» філія Дніпропетровське РУ було укладено договір-заява №7800/370-13 про банківський строковий депозитний вклад (депозит) «Нові гроші», строком на 370 днів, у іноземній валюті долари США, строк закінчення якого визначено було 20 листопада 2014 року. Так, 20 листопада 2014 року між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» філія Дніпропетровське РУ було укладено договір-заява № 307231/28889/1-14, строком в один місяць: з 20.11.2014 року по 20.12.2014 року, у іноземній валюті долари США, за умовами якого позивач передав банку грошову суму в розмірі 10\~000,00 доларів США. У зв'язку із закінченням строку дії вкладу позивач звертався до відповідача із заявою про повернення суми вкладу, але грошові кошти йому не повернули, а змусивши його перевкласти кошти з вищевказаного депозиту, а саме укласти: договір №307231/31587/07-14 від 23.12.2014 року на суму 4\~000,00 доларів США, строком до 23.03.2015 року; договір №307231/31588/1-14 від 23.12.2014 року на суму 3\~000,00 доларів США, строком до 23.01.2015 року. А суму в розмірі 3\~000,00 доларів США залишилась не розміщеною, яку банк зобовязався повернути позивачу частинами, з якої він отримав 16.02.2015 року лише 50 доларів США у гривневому еквіваленті. Отже, основна сума вкладу залишається у користуванні банку, яку так і не повернуто позивачу до теперішнього часу відповідачем. На вимоги про повернення всієї суми вкладу відповідач не реагує, у зв'язку із чим, посилаючись на викладені обставини, позивач просить суд стягнути із відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 10\~000,00 доларів США, втрачену вигоду, яка ґрунтується на різниці курсу НБУ з 23.12.2014 року до 26.02.2015 року в сумі 143\~485,00 грн.; моральну шкоду в сумі 143\~485,00 грн. та судові витрати по справі. Заочним рішенням суду від 10 квітня 2015 року частково задоволено позовні вимоги(а.с.25-29). Але, не погодившись із заочним розглядом справи відповідач 10 червня 2015 року звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.44-46). Ухвалою суду від 21 липня 2015 року заочне рішення суду від 10.04.2015 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.61). Позивач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надав заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі (а.с.33). Відповідач в особі свого представника в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без присутності свого представника до суду не надсилав. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Суд, зясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї. Відповідно до ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банк - юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків. В ході судового розгляду справи встановлено, що 15 листопада 2013 року між сторонами було укладено договір-заява №7800/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого банк прийняв гроші на вкладний рахунок №2635.9.045497.001 в сумі 12\~000,00 доларів США, на строк з 15.11.2013 року по 20.11.2014 року, зі сплатою відсотків, розмір яких становить 11,00% річних (а.с.10). 20 листопада 2014 року між сторонами було укладено договір-заява №307231/28889/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 1 міс. в іноземній валюті, відповідно до вимог якого банк прийняв гроші на вкладний рахунок №2630.4.045497.001 в сумі 10 000,00 доларів США, на строк з 20.11.2014 року по 20.12.2014 року, зі сплатою відсотків, розмір яких становить 12,50% річних (а.с.11). Згідно меморіального ордеру № 4725113 від 20.11.2014 року позивачем внесено 10\~000,00 доларів США на рахунок відповідача (а.с.12). 23 грудня 2014 року між сторонами було укладено договір-заява №307231/31588/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Класік» на 1 міс. в іноземній валюті, відповідно до умов якого банк прийняв гроші на вкладний рахунок №2630.8.00.45497.03 в сумі 3 000,00 доларів США, на строк з 23.12.2014року по 23.01.2015 року, зі сплатою відсотків, розмір яких становить 10,00% річних (а.с.13). Грошові кошти позивачем внесено на рахунок відповідача 23.12.2014 року, про що свідчить меморіальний ордер №4794650 (а.с.14). 23 грудня 2014 року між сторонами укладено договір №307231/31587/07-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» в доларах США, відповідно до умов якого банк прийняв у позивача грошові кошти в доларах США на депозитний рахунок № 26303001/2630.9.00.45497.02 в сумі 4\~000,00 доларів США, які позивачем внесено відповідно до меморіального ордеру №4794853 від 23.12.2014 року (а.с.15-17,18). Позивач 20 листопада 2014 року звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із письмовою вимогою про повернення йому суми вкладу (а.с.9). За ст..2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Відповідно до ст.. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. У відповідності до ст.. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. На звернення позивача до відповідача повернути всю суму вкладу ПАТ\~«Банк «Фінанси та Кредит» жодних дій не проводило, лише у своєму листі від 19.12.2014 року посилалось на те, що 03.12.2014 року набрала законної сили постанова Правління НБУ №758 від 01.12.2014 року «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитного та валютного ринків України» (а.с.8). Достовірно встановлено, що згідно довідки №1.1-3/1269 від 21.04.2015 року по банківському строковому вкладу (депозит) «Нові гроші» на 1 міс. в іноземній валюті від 20.11.2014 року станом на 20.04.2015 року залишок по невиплаченим коштам становить 470,52 доларів США (а.с.36). Вищевикладене свідчить про те, що відповідач свої зобовязання по договору №307231/28889/1-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 1 міс. в іноземній валюті від 20.11.2014 року виконав, але не в повному обсязі. Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, законними, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача грошових коштів в сумі 470,52 доларів США. Щодо стягнення із відповідача на користь позивача суми упущеної вигоди в розмірі 143\~485,00 грн., яка ґрунтується на різниці курсу НБУ з 23.12.2014 року по 26.02.2015 року, суд виходить з наступного. У відповідності до ст..22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Виходячи із вищезазначеної норми закону, можна зробити висновок, що майнова шкода (збитки) - це виражене в грошовій сумі будь-яке зменшення наявного майна та інше ураження майнового інтересу однієї особи, заподіяне протиправною дією іншої особи. Згідно ст..1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст..623 ЦК України, боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Суд наголошує, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 623 ЦК України, при визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) необхідно враховувати заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України\~«Про практику\~\~розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»\~від 27.03.1992 року, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Отже, якщо кредитор не вжив достатніх заходів направлених на запобігання виникнення збитків чи зменшення збитків то шкода з боржника не стягується. Кредитор, який вимагає відшкодування збитків, має довести факт: неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди; вина заподіювача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. З іншого боку, боржник має право доводити відсутність своєї вини. Так, не заважаючи на покладений обовязок доказування, згідно вимог ст..60 ЦПК України, позивач взагалі не довів жодним чином, які саме заходи були ним вжиті задля запобігання виникнення чи зменшення збитків завданих винною стороною, не доведено неправомірність поведінки особи; наявність шкоди; причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, а також, в свою чергу позивачем не надано жодних доводів у підтвердження того, що він міг і повинен був отримати визначені в позові доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, тому підстави для застосування положень ч.4 ст.623 ЦК України взагалі відсутні. Вирішуючи позовні вимоги позивача про стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь моральної шкоди у розмірі 143\~485,00 грн., суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] у цій частині з наступних підстав. Відповідно до\~ст.23 ч.1 п.1, 2 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Згідно із ч.1\~ст.1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до\~ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Як вказує законодавець, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ч.1 п.5\~ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», завдану внаслідок дефекту в продукції споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. В розумінні п.5\~ст.1 Закону України «Про відповідальність за шкоду, завдану внаслідок дефекту в продукції» від 19.05.2011 року\~шкода - це завдані внаслідок дефекту в продукції каліцтво, інше ушкодження здоров'я або смерть особи, пошкодження або знищення будь-якого об'єкта права власності, за винятком самої продукції, що має дефект. В даному випадку, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав, прямо передбачених\~Законом України «Про захист прав споживачів», для задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди у зв'язку з тим, що позивач мав душевні хвилювання з приводу неправомірної поведінки відповідача, погіршення стану його здоров'я, тощо. При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Крім того, згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», і його вимоги частково задоволено, з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір у сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial