Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 05 липня 2021 року звернувся до суду з позовом до Приватного Акціонерного Товариства «Шахтоуправління «Покровське» про стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що перебував в трудових відносинах з відповідачем по справі в період з 24.05.1991 року по 31.07.1991 року, з 25.12.1991 року по 30.04.1992 року, з 22.11.1993 року по 14.01.2019 року, був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, загальний стаж роботи більше 28 років, з яких більше 27 років в умовах впливу шкідливих факторів. 19.11.2008 року його було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, він отримав травматичну ампутацію нігтьової фаланги другого пальця та рвано-забійну рану третього пальця лівої кісті. За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 22.11.2008 року. За даним нещасним випадком йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 15.04.2021 року. Крім того, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 18 лютого 2021 року йому було встановлено наявність хронічного професійного захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) за змішаним типом. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 18 лютого 2021 року було встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу, пил. Згідно довідці МСЕК йому 15.04.2021 року була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 65 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань та трудового каліцтва (первинно 30% хронічна попереково-крижова радікулопатія, 20% пневмоконіоз, повторно 15% за трудовим каліцтвом 19.11.2008 року), безстроково, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, корсет на відділ хребта. Лікування за наслідками травми та професійного захворювання він продовжує і зараз. Стан його здоров`я залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування. Вважає, що внаслідок трудового каліцтва та професійного захворювання йому була заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок виробничої травми та професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Заподіяну моральну шкоду позивач оцінює у 90\~000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, тяжкості захворювань, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок травмування на виробництві та професійного захворювання, а також незворотності значного погіршення стану його здоров`я. 05 липня 2021 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 09 липня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. 26 липня 2021 року представник відповідача ПрАТ ШУ «Покровське» надав суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що відповідно до ч. 5 ст. 153 КЗпП України працівник має право відмовитися від дорученої роботи, якщо створилася виробнича ситуація, небезпечна для його життя чи здоров`я або людей, які його оточують, і навколишнього середовища. За весь час роботи позивач жодного разу не заявляв про порушення з боку відповідача умов його праці. Відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. Позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунку суми шкоди, яку він зазначає у позові. Крім того, у відзиві зазначено, що вимога позивача про стягнення з відповідача 90000 грн не доведена належними доказами в розумінні ЦПК України. Представник відповідача просив відмовити в задоволенні позовних вимог за необгрунтованістю у повному обсязі (а.с. 26-33). В судове засідання сторони не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПрАТ «ШУ «Покровське» з 24.05.1991 року по 31.07.1991 року, з 25.12.1991 року по 30.04.1992 року, з 22.11.1993 року по 14.01.2019 року, був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки, загальний стаж роботи більше 28 років, з яких більше 27 років в умовах впливу шкідливих факторів (а.с. 9-10). 19.11.2008 року позивача було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків, він отримав травматичну ампутацію нігтьової фаланги другого пальця та рвано-забійну рану третього пальця лівої кісті. За даним фактом був складений акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 22.11.2008 року, в якому зазначено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства про охорону праці, крім самого позивача, також були також горномонтажник дільниці МДО-4 та гірничий майстер дільниці МДО-4 (а.с. 16-17). За даним нещасним випадком йому було встановлено 15% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою МСЕК від 15.04.2021 року (а.с. 12). Крім того, згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання за формою П-4 від 18 лютого 2021 року позивачу було встановлено наявність хронічного професійного захворювання: хронічна попереково-крижова радикулопатія L5, S1 праворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, рецидивуючий перебіг; пневмоконіоз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) за змішаним типом. Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання від 18 лютого 2021 року було встановлено, що хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів фізичне навантаження, робоча поза, нахили корпусу, пил (а.с. 18-21). Згідно довідці МСЕК йому 15.04.2021 року позивачу була вперше встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, 65 % втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань та трудового каліцтва (первинно 30% хронічна попереково-крижова радікулопатія, 20% пневмоконіоз, повторно 15% за трудовим каліцтвом 19.11.2008 року), безстроково, встановлено потребу в медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні, корсет на відділ хребта (а.с. 11-12). Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування та професійного захворювання позивача. Висновком МСЕК від 15.04.2021 року позивачу було встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю професійних захворювань та трудового каліцтва, він визнаний інвалідом 3 групи, інвалідність встановлена безстроково (а.с. 11-12). В зв`язку цим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 65% працездатності, визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Моральні страждання позивача полягають у наступному: Стан здоров`я позивача залишається досить тяжким, в зв`язку з чим він відчуває великий дискомфорт. Він і надалі потребує лікування, що підтверджується епікризами історії хвороби та витягами із амбулаторної карти хворого (а.с. 13-15). Він зазнав і продовжує зазнавати дуже сильного фізичного болю і страждань, після одержання інвалідності і втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму. Все це разом вплинуло на його образ життя, на сімейний бюджет, оскільки для лікування необхідні чималі кошти. Внаслідок професійного захворювання він втратив нормальні життєві зв`язки і йому доводиться приймати додаткові зусилля для організації свого життя та життя своєї родини, він не може реалізовувати в повній мірі свої повсякденні заняття, звички та бажання. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього з`явилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням незворотності наслідків захворювань та тяжкого стану його здоров`я. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоров`я позивача, те, що професійна працездатність в зв`язку з трудовим каліцтвом та професійним захворюванням згідно висновку МСЕК втрачена на 65%, позивач визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Виходячи з\~викладеного,\~суд вважає\~можливим стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача в\~рахунок \~відшкодування моральної\~шкоди 55000,00\~грн. з утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 554,87 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial