Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

Позивач 14 січня 2014 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що відповідно до укладеного договору № б/н від 15 вересня 2005 року ПриватБанк відкрив відповідачу картковий рахунок та видав платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 5000 грн., з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки та сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00 % на рік. У свою чергу відповідач порушив умови укладеного договору в частині своєчасного погашення платежів передбачених умовами кредитного договору, чим не виконав зобов'язання за договором, у зв'язку з чим станом на 31.10.2013р. за договором виникла заборгованість на загальну суму 19995,74 грн., з яких: заборгованість за процентами за користування кредитом - 18567,37 грн., штраф ( фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 928,37 грн. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 19995,74 грн. та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволені. Суду пояснила, що на момент отримання картки її взагалі не було ознайомлено з жодними умовами і на руки було видано лише пластикову карту без будь-яких додатків, на які тепер посилається банк, вказуючи, що всі разом в сукупності вони і складають договір. Крім того, відповідач вказала, що банком пропущений строк позовної давності, в межах якого можливо звернення до суду з позовною заявою та заявила клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що відповідно до укладеного кредитного договору № б/н від 15 вересня 2005 року позивач відкрив [PERSON] (яка на день розгляду справи змінила прізвище на «[PERSON]», зареєструвавши шлюб з [PERSON] (а.с.63)) картковий рахунок та видав платіжну картку з кредитним лімітом у розмірі 5000 грн. (а.с.7-11). Згідно умов договору позичальник зобов'язався сплачувати банку відсотки за користування кредитом в розмірі 36,00 відсотків на рік, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов'язання виконав, кредит надав, разом з тим, в порушення умов договору, [PERSON], свої зобов'язання належним чином не виконала, допустивши прострочення повернення кредиту та процентів за його користування, внаслідок чого за договором утворилась заборгованість на загальну суму в розмірі 19995,74 грн., з яких: заборгованість за процентами за користування кредитом - 18567,37 грн., штраф ( фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 928,37 грн. (5-6) Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. У відповідності до ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. А тому, позовні вимоги є законними та обґрунтованими. Разом з тим відповідач [PERSON] звернулася до суду з клопотанням про застосування наслідків пропуску строків позовної давності. Так, як зазначено вище, між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір б/н від 15.09.2005 року, за умовами якого позивач зобов'язався надати відповідачу платіжну картку з кредитним лімітом на термін дії такої картки, а відповідач зобов'язався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки. В заяві на отримання кредитної картки (а.с.7 та на зв.), копія якої надана Банком, графа «строк дії карти» не заповнена. Відповідач в судовому засіданні не представила кредитну картку, посилаючись на те, що вона її не може знайти. Але ж надала суду копію договору про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжною карткою (а.с.62) [NUMBER] (такий же номер вказаний і на заяві про отримання картки), в якому зазначено, що строк дії карти - два роки. Проте, позивач, в обґрунтування своїх заперечень стосовно пропуску строку позовної давності, посилається на пункт 9.12 умов і правил надання банківських послуг, стверджуючи, що строк позовної давності не пропущений, згідно якого договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонговується на такий самий термін. Представник позивача пояснив, що строк дії договору пролонгується, а картка пере випускається, але ж доказів в підтвердження, що відповідач отримувала нову платіжну картку, позивач не надав, тоді як відповідач заперечувала в судовому засіданні той факт, що Банк їй надавав нову платіжну картку. Крім того, відповідно до пункту 6.4 умов і правил надання банківських послуг уразі незгоди зі змінами правил чи тарифів обов'язок клієнта пред'явити банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити заборгованість, яка утворилась перед банком, у тому числі й заборгованість, яка утворилась упродовж 30 днів з моменту повернення карт, виданих держателю і його довіреним особам. Але ж, у пунктах 9.1,9.4 Умов вказано, в яких випадках дія картки припиняється та з якого часу у кредитора виникає право на примусове стягнення заборгованості та в якому порядку. Відповідно до п.9.4 Умов у випадку наявності перевитрат платіжного ліміту по карті та непогашення їх клієнтом протягом 6 місяців, карта закривається та її наступне відновлення можливе лише після повного погашення заборгованості. Отже, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 15.09.2005 року та виписки з карткового рахунку остання операція з даною карткою відбулася 22.12.2009 року в рахунок погашення процентів за кредитним договором було внесено суму у розмірі 1,55 грн., (а.с.5 на звороті) після чого щомісячні платежі не здійснювались, таким чином, відповідно до положень укладеного між сторонами договору та Умов, платіжна картка відповідача повинна бути закрита протягом 6 місяців після настання строку погашення чергового платежу, тобто з 22 червня 2010 року Натомість, позивач звернувся із зазначеним позовом тільки 14 січня 2014 року. При розгляді даної цивільної справи суд бере до уваги правову позицію, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа №6-14 цс 14). Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України). Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, як зазначено у вищевказаній постанові ВСУ, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Так, відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці. Встановлено, що останній платіж здійснено 22.12.2009 року. Таким чином, умова договору про надання кредитного ліміту на платіжну картку про те, що строк дії картки не визначений, не свідчить про те, що цей договір не має строку виконання. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушених прав, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, у зв'язку з чим поверненню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed