Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся 09 серпня 2017 року до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. У позовній заяві [PERSON] вказано, що 20 листопада 2016 року відповідач взяла у позивача в борг 3700 гривень і зобовязалася повернути їх до 10 грудня 2016 року, але до цього часу борг не повернула, на прохання позивача про добровільне повернення коштів не відповідає, уникає зустрічі з останнім, на телефонні дзвінки не відповідає, гроші повернути відмовляється. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов'язання, позивач [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на його користь кошти в сумі 3700 грн. відповідно до розписки від 20.11.2016 року та понесені ним судові витрати. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі. В своїх поясненнях посилався на обставини, викладені в позовній заяві та просив її задовольнити. Зазначив, що до цього часу відповідач грошові кошти за договором позики не повернула. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, вказала, що розписку написала власноручно, але грошових коштів від позивача не отримувала. Відповідачка пояснила, що вона віддала в ремонт позивачу свій холодильник, а після того як позивач відремонтував її холодильник, сказав, що вона повинна заплатити йому 3700 гривень за ремонт. Оскільки такої суми коштів у неї не було, вона написала йому розписку про те, що вона 20.11.2016 року позичила у позивача 3700 грн. та зобовязується їх повернути позивачеві до 10.12.2016 року. Просила відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що 20.11.2016 року [PERSON] взяла у борг у [PERSON] 3700 гривень, які зобовязалася повернути до 10.12.2016 року (а.с. 3). Це підтверджується розпискою (а.с. 21), а також узгоджується з показаннями свідків, допитаних у судовому засіданні: [PERSON], [PERSON] Сама відповідачка в судовому засіданні не заперечувала, що розписка була написана нею власноручно, а також те, що в розписці йшлося саме про суму 3700 гривень. Суд не приймає до уваги пояснення позивачки про те, що вона написала розписку про отримання в борг коштів, але самих коштів в дійсності не отримувала, оскільки суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження цього. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Законодавець у ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, якщо інше не встановлено договором чи законом; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 207 ЦК України передбачено, що укладений між сторонами договір як різновид правочину вважається таким, що вчинений у письмовій формі, оскільки його зміст зафіксовано в розписці. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Виходячи зі змісту ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до ст. 629 ЦК України, укладений між сторонами договір є обов'язковим для виконання. Судом встановлено, що суму боргу у визначений у договорі позики строк відповідачка не повернула. Відповідачкою не надано суду належних та допустимих доказів про повернення боргу, а отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Вказані висновки узгоджуються зі змістом постанови Верховного Суду України від 11.11.2015 року (справа № 6-1967цс15), відповідно до якої розписка про отримання в борг грошових коштів за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд вважає, що судові витрати по справі (судовий збір) в розмірі 640 грн. 00 коп. належить стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved