Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 02 вересня 2020 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. На підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що відповідач у справі є батьком її сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.09.2020 року та до повноліття дитини. 02 вересня 2020 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 03 вересня 2020 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 08 жовтня 2020 року до суду надійшла заява відповідача [PERSON] , в якій він зазначив, що з позовними вимогами згоден частково, оскільки він допомагає сину добровільно грошима та подарунками, крім того, він перебуває в зареєстрованому шлюбі, має неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , на утримання якої згідно судовому наказу Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2020 року з нього стягнуті аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2020 року та до повноліття дитини. Тому позовні вимоги визнав в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В разі незгоди з таким розміром аліментів позивачки просив залучити до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] . 12 жовтня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року було позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання батьківства залишено без розгляду, оскільки відповідач в добровільному порядку визнав своє батьківство. Ухвалою суду від 26 жовтня 2020 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, [PERSON] . В судове засідання учасники справи не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Повно і всебічно з`ясувавши обставини на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатній і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Покровським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) (а.с. 26). Неповнолітній [PERSON] проживає разом з позивачкою, знаходиться на її утриманні. Зазначена обставина відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач по справі є батьком неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , тому зобов`язаний його утримувати до досягнення ним повноліття. Підстави для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину, передбачені ст. 188 СК України, відсутні. Стаття 181 СК України визначає способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В зазначеному випадку позивач просить стягнути аліменти саме у частці від доходу батька. Визначаючи розмір аліментів на неповнолітнього сина, суд керується вимогами ст. 182 СК України, при цьому суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Сторонами не оспорювалось, що стан здоров`я дитини та платника аліментів задовільний. Відповідач [PERSON] має іншу неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , на утримання якої судовим наказом Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 22 вересня 2020 року були стягнуті аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17.09.2020 року та до повноліття дитини (а.с. 18). В зазначеному випадку ні позивачем, ні відповідачем доказів про розмір доходів суду не надано. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] підлягають частковому задоволенню, розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання сина повинен складати 1/6 частину всіх видів заробітку відповідача, враховуючи наявність іншої неповнолітньої дитини. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 грн. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial