Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , 08 травня 2020 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОММОНТАЖ-М», про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку пов`язаного з виробництвом, в якому просить суд стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОММОНТАЖ-М» на його користь 105000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди, без утримання податку з доходу фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 06.09.2010 року він працював на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у ТОВ «ПРОММОНТАЖ-М», що підтверджується змістом трудової книжки. 18.09.2010 року, близько 08:40 години із ним, на його робочому місці, відбувся нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Вдягнувши монтажний пояс позивач піднявся драбиною на покрівлю арматурного цеху з метою виконання покладених на нього трудових обов`язків. Після нього на покрівлю підіймався електрозварювальник Еременко О.В . В той момент часу позивач послизнувся та впав вниз із покрівлі висотою 5 метрів. Внаслідок падіння з висоти він отримав численні тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійні спадини обличчя, забій грудної клітини, закриту травму живота: розрив селезінки, розрив тонкого кишко вика, гемоперітонеом, відкритий перелом обох кісток лівого передпліччя. Факт настання нещасного випадку підтверджується Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, №1 від 15.10.2010 року, форма Н-1, а також Актом (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), б/н від 15.10.2010 року, форма Н-5. Згідно змісту вищевказаних Актів, особами, які допустили порушення вимог законодавства про працю, окрім позивача, є майстер ТОВ «ПРОММОНТАЖ-М», Явор О.П. , тобто посадова особа роботодавця. За наслідками нещасного випадку позивач став інвалідом ІІІ групи, йому протипоказана важка фізична праця, без навантаження на ліву руку, що підтверджується Довідкою до акта огляду МСЕК, серія 12 ААБ, №616189 від 13.11.2019 року. Позивач зауважує, що згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, серія 12 ААА, №076115 від 13.11.2019 року, він втратив 30% професійної працездатності. Після того, як стався нещасний випадок у нього докорінно змінився життєвий уклад, втратив нормальні життєві зв`язки, йому довелось пережити дуже болісні відчуття в голові, шиї, тулубі та лівій руці. Тепер змушений систематично проходити різного роду курси реабілітації, зокрема, з метою моніторингу змін стану здоров`я змушений робити численні МРТ, УЗД, що у свою чергу, не кращим чином впливає на стан його організму. Щорічно змушений відвідувати МСЕК для підтвердження групи інвалідності. 30.03.2011 року позивача було звільнено з роботи із формулюванням причини звільнення: «звільнений за станом здоров`я», що підтверджується змістом трудової книжки. Вказує, що йому складно знайти роботу, у зв`язку із наявністю у нього третьої групи інвалідності. На сьогоднішній день встановлено, що внаслідок протиправних дій відповідача, а саме незабезпечення безпечних умов праці, йому завдано моральну шкоду, яка полягає у моральних та фізичних стражданнях через перенесені фізичні болі пошкоджених частин його тіла, втрату професійної працездатності на 30%, отримання трудового каліцтва та ІІІ групи інвалідності. Наразі він не має можливості повноцінно працювати, так як з медичної точки зору йому протипоказана важка фізична праця, а також навантаження на ліву руку, він вимушений систематично проводити курси медикаментозного лікування та реабілітації, витрачати кошти на ліки, обстеження, а також свій особистий час. Тепер він постійно відчуває загальну слабкість організму, втому, болі, порушення душевної рівноваги, що виражається у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Він не може вести повноцінний образ життя. На сьогоднішній день його самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого, завдає йому душевного болю та страждань. Такі обставини у своїй сукупності викликають у нього відчуття неповноцінності та невпевненості у собі. У зв`язку із цим, просить стягнути на його користь 105000,00 гривень моральної шкоди. 13 травня 2020 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження (а.с. 19-20). Позивач [PERSON] та його представник Сагайдак Д.С. в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача, адвокат Сагайдак Д.С., надав заяву про розгляд справи у його відсутність, на позовних вимогах наполягав та просив їх повністю задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлявся належним чином. Відзиву на позовну заяву та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, приходить до висновку про часткове задоволення позову за таких підстав. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 06.09.2010 року працював на посаді монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій у ТОВ «ПРОММОНТАЖ-М», що підтверджується змістом трудової книжки. Звільнений 30.03.2011 року за станом здоров`я ст. 40 п.2 КЗпП (а.с.7). Із акту про нещасний випадок пов`язаний з виробництвом №1 від 15.10.2010 року встановлено, що 18.09.2010 року, близько 08:35 години із позивачем, на його робочому місці, відбувся нещасний випадок пов`язаний з виробництвом. Вдягнувши монтажний пояс позивач піднявся драбиною на покрівлю арматурного цеху з метою виконання покладених на нього трудових обов`язків. Після нього на покрівлю підіймався електрозварювальник Еременко О.В . В той момент часу позивач послизнувся та впав вниз із покрівлі висотою 5 метрів. Внаслідок падіння з висоти він отримав численні тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, забійні спадини обличчя, забій грудної клітини, закриту травму живота: розрив селезінки, розрив тонкого кишко вика, гемоперітонеом, відкритий перелом обох кісток лівого передпліччя. Також факт нещасного випадку підтверджується Актом (спеціального) розслідування нещасного випадку (аварії), б/н від 15.10.2010 року, форма Н-5. В п. 7 Акту №1 від 15.10.2010 р. встановлені причини настання нещасного випадку, а саме: невиконання ст. 14 ЗУ «Про охорону праці» і невиконання вимог інструкції №1 «З охорони праці для монтажників», невиконання посадової інструкції (а.с.8-9). Згідно змісту вищевказаних Актів, особами, які допустили порушення вимог законодавства про працю, окрім позивача, є майстер ТОВ «ПРОММОНТАЖ-М», Явор О.П. , тобто посадова особа роботодавця. (а.с.8-11). Відповідно довідки до акта огляду МСЕК, серія 12 ААБ, №616189 від 13.11.2019 року за наслідками нещасного випадку позивачу визначено інвалідність ІІІ групи, йому протипоказана важка фізична праця, без навантаження на ліву руку (а.с.12). Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, серія 12 ААА, №076115 від 13.11.2019 року, позивач втратив 30% професійної працездатності (а.с.13). Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про встановлення вини відповідача у нещасному випадку, який стався з позивачем 06 вересня 2010 року під час виконання роботи на підприємстві. Оскільки було допущено порушення законодавства про охорону праці, а саме норми ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України «Про охорону праці», що передбачають створення підприємством безпечних і не шкідливих умов праці на робочому місці в кожному структурному підрозділі відповідно до нормативно-правових актів. Внаслідок виробничої травми [PERSON] 13.11.2019 року було встановлено 30% втрати професійної працездатності і визнано інвалідом 3 групи. Суд погоджується з твердженням позивача, що саме дії відповідача, які полягають у незабезпечені на робочому місці безпечних та нешкідливих умов праці, призвели до втрати ним працездатності, інвалідності та спричинили моральні страждання і переживання. Також суд враховує ті обставини, які підтверджені Актом проведення розслідування нещасного випадку, що стався 18.09.2010 року та з пропозицією притягти [PERSON] до дисциплінарної відповідальності. Так як комісією встановлено окрім вини відповідача, зокрема і вину позивача [PERSON] в порушенні ЗУ «Про охорону праці» (а.с.10-11). Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України, передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, серед яких здійснення контролю за додержанням працівником технологічних процесів, правил поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог з охорони праці. Роботодавець несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог. Таким чином, [PERSON] , на підставі виданого наряду, виконував доручену йому роботу, а підприємство зобов`язано було створити на його робочому місці умови праці, відповідно до нормативно-правових актів, та здійснити контроль за додержанням працівником Інструкції №1 з охорони праці для монтажника стальних та залізобетонних конструкцій». У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У відповідності до вимог ст.ст. 23, 1167 ЦК України, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або внаслідок профзахворювання складається, зокрема, з фізичного болю, душевних страждань, які він поніс у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Вищевказані обставини свідчать про те, що ушкодження здоров`я, заподіяне позивачеві під час виконання ним трудових обов`язків, завдало йому моральні та фізичні страждання, які обмежують його можливість вести звичний спосіб життя та до теперішнього часу тягнуть за собою відчуття болю. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої [PERSON] моральної шкоди, суд враховує обставини справи, ступень вини відповідача та ступень вини позивача дії або бездіяльність якого призвели до настання нещасного випадку. З огляду на вищевикладене, вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, визначає розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 70 000 гривень 00 копійок. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат згідно зі ст.141 ЦПК України, суд враховує звільнення позивача від сплати судового збору на підставі п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», та характер позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я, визначеної у грошовому вимірі, яка є майновою. У зв`язку з цим суд вважає за необхідне судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. стягнути з відповідача. На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 1167 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 259,263-265 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial