Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-23 00:00:00

Позивач 22 грудня 2014 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 280 333,47 грн. та судових витрат в сумі 2803,33 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 квітня 2008 року між банком та відповідачем було укладено кредитний договір № PLRРАN13195054, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 58 336,93 грн. з кінцевим терміном повернення 24 квітня 2015 року. Відповідно до умов договору відповідач зобов'язувався щомісячно здійснювати погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісії та інших витрат. Внаслідок порушення відповідачем своїх зобов'язань станом на 14 жовтня 2014 року утворилась заборгованість на загальну суму 280 333,47 грн., яка складається з кредиту в сумі - 40 444,20 грн., відсотків - 42 677,82 грн., комісії - 14 181,97 грн., пені - 169 442,17 грн. і штрафів: 250 грн. фіксована частина і процентна складова в сумі 13 337,31 грн. В судовому засіданні представник позивача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» за довіреністю Озірська В.С. позов підтримала та просила задовольнити, про обставини та підстави якого пояснила так, як це викладено в заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, просила в його задоволенні відмовити та пояснила, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2010 року було звернено стягнення на автомобіль DAEWOO MATIS в рахунок погашення заборгованості за зазначеним кредитним договором в сумі 75 829,15 грн. Оскільки автомобіль реалізовано та кошти направлено на погашення заборгованості, то вважає, що виконала зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності за одне те й саме правопорушення. Заяву про застосування строків позовної давності не підтримала. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно з ч.3 ст.10, ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Рішення повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Судом встановлено, що 25 квітня 2008 сторони: Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» і [PERSON] уклали кредитно-заставний договір №PLRPAN13195054, згідно пунктів 17.1.1-17.1.6 якого банк надав позичальнику кредит в сумі 58 336,93 грн., з яких 53 930 грн. - на придбання автомобіля, 2 755,03 грн. - на оплату перших страхових платежів за Договорами страхування на перший рік дії кредиту, 34 грн. - на оплату за реєстрацію предмета застави в Державному реєстрі, 1 617,90 грн. - на оплату винагороди за надання фінансового інструменту строком до 24 квітня 2015 року, за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 8,52% річних, а з 01 лютого 2009 року - 20,26%, про що була повідомлена відповідач 25 грудня 2008 року, що підтверджується листом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» та реєстром № 892avt рекомендованих листів. З метою забезпечення виконання зобов'язань за Договором відповідач надала в заставу автомобіль Daewoo Matis, 2007 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Пунктами 6.2.1-6.2.4 Договору передбачено, що позичальник зобов'язується використати кредит на цілі, зазначені в ст. 17.1.3 Договору, сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов Договору, в тому числі здійснити повну сплату процентів за користування Кредитом не пізніше дати фактичного повного погашення кредиту, сплатити Банку винагороди, визначені статтями 5.2, 16.9, 16.10, 17.17 та погасити іншу заборгованість та кредит в порядку, сумах і в строки, що передбачені статтями 12.2.6 та 17.1.5 Договору. Згідно пунктів 14.2, 14.3 Договору у випадку порушення позивальником зобов'язань щодо сплати винагород та процентів, повернення основної суми Кредиту позичальник сплачує пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 (однієї) гривні за кожен день прострочки. З пункту 14.9 Договору вбачається, що при порушенні позичальником будь-якого грошового зобов'язання за Договором понад 30 календарних днів Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку штраф у розмірі 250 (двісті п'ятдесят) грн. плюс 5% від суми невиконаного зобов'язання. Відповідно до п. 7.1 Договору Застава забезпечує всі вимоги Банку щодо виконання позичальником всіх його грошових зобов'язань за цим Договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і у такому порядку, як встановлено у цьому Договорі, зокрема щодо повернення основної суми Кредиту, сплати процентів за користування Кредитом, винагород та неустойки. Згідно п. 10.1.12 Договору на предмет застави може бути звернено стягнення на підставах, передбачених чинним законодавством. Позивач надав відповідачу кошти в сумі 58 336,93 грн., виконавши таким чином свої зобов'язання в повному обсязі. Всупереч вимогам ст.ст. 525, 526 ЦК України, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, відповідач [PERSON] свої зобов'язання не виконувала, не сплачуючи кредит, відсотки, чим порушила законні права та інтереси позивача. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2010 року було передано в заклад Приватбанку шляхом вилучення у [PERSON] належне їй на праві власності заставлене майно, а саме автомобіль DAEWOO MATIS 2007 р.в., д.н. [NUMBER], № КУЗОВА/шасі [NUMBER]. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № PLRРАN13195054 від 25.04.2008 року в сумі 75829,15 грн. звернуто стягнення на автомобіль DAEWOO MATIS 2007 р.в., д.н. [NUMBER], № КУЗОВА/шасі [NUMBER] шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладення Заставодержателем договору купівлі-продажу Предмету застави від імені заставодавця, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також надання Приватбанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. 10 липня 2013 року автомобіль DAEWOO MATIS 2007 р.в., д.н. [NUMBER], належний [PERSON] було реалізовано, що підтверджується довідкою-розрахунком виданою ТОВ «Агентство незалежних експертиз» та отримані кошти в сумі 38 500 грн. спрямовані на погашення заборгованості за договором, з яких 19 250 грн. - на витрати за утримання і збереження предмету застави та 19 250 грн. - на погашення заборгованості по тілу кредиту. Згідно наданого позивачем розрахунку, який судом перевірений та визнаний правильним станом на 14 жовтня 2014 року заборгованість за кредитним договором № PLRPAN13195054 від 25 квітня 2008 року становить: по кредиту в сумі 40 444,20 грн., відсоткам - 42 677,82 грн., комісії - 14 181,97 грн., пені - 169 442,17 грн., штрафу (фіксованої частини) - 250 грн. та штрафу (процентної складової) - 13 337,31 грн. За наведених обставин суд вважає можливим зменшити розмір пені враховуючи наступне. Відповідно до ч.1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пеня за своєю правовою природою є неустойкою. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п. 27 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які враховуються як неустойка і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, які мають іншу правову норму. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054,1056-1 ЦК України у такому порядку не підлягають зменшенню через неспіврозмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу. Істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання). Слід зауважити, що умови споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності (Рішення Конституційного Суду України від 11.07.2013 р. № 7-рп/2013). Такі встановлені в судовому засіданні обставини справи та аналіз наведених норм матеріального права дають підстави для висновку про те, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконувала та враховуючи відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання, значне перевищення розміру нарахованої пені завданих збитків невиконанням грошового зобов'язання суд визначає розмір пені в сумі 40 444,20 грн. Отже, загальна сума заборгованості станом на 14 жовтня 2014 року за кредитним договором № PLRPAN13195054 від 25 квітня 2014 року, яка підлягає стягненню буде становити 151 335,50 грн., з яких: кредит в сумі 40 444,20 грн., відсотки - 42 677,82 грн., комісія - 14 181,97 грн., пеня - 40 444,20 грн., штраф (фіксована частина) - 250 грн. та штраф (процентна складова) - 13 337,31 грн. В відповідності до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 513,36 грн., що підтверджується документально.

Outcome: partial