Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] (02.09.1957р.н, ІПН [NUMBER], 18029, [ADDRESS]) звернувся до суду з позовом до ПАТ «Азот» (18014, Черкаси, вул. Героїв Холодного Яру, 72, код ЄДРПОУ 00203826) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Свої вимоги мотивує тим, що вона в період з 1993 по 2017 роки працювала на різних посадах ПАТ «Азот». 18 квітня 2018 року згідно Наказу № 175-вк від 03.04.2017 року вона була звільнена за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП з посади швейцара соціально-комунального відділу ПАТ «Азот». На час звільнення у ПАТ «Азот» існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з лютого 2017 року по квітень 2017 року у розмірі 8432,35 грн. Просяить суд стягнути з ПАТ «Азот» на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017 року по 06.07.2018 року в сумі 71601 грн. 18 коп. 30 жовтня 2018 року позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву про збільшення позовних вимог, в якій зазначено, що відповідачем так і не проведений остаточний розрахунок з нею і сума заборгованості на день розгляду справи залишається незмінною. Крім того, зазначає, що нею було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. і в позовній заяві не вказувалось про необхідність повернення даних коштів. Просить суд стягнути з ПАТ «Азот»на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017 року по 31.10.2018 року в сумі 90805,47 грн. та судовий збір в розмірі 704 грн.80 коп. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася. До початку слухання справи надала заяву про слухання справи за її відсутності. Також вказала, що позов підтримує та просить його задоволити. Представник ПАТ «Азот» в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Надали суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до положень ст.ст. 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що в період з 1993 по 2017 роки працювала на різних посадах ПАТ «Азот». 18 квітня 2018 року згідно Наказу № 175-вк від 03.04.2017 року вона була звільнена за власним бажанням в звязку з виходом на пенсію за ст. 38 КЗпП з посади швейцара соціально-комунального відділу ПАТ «Азот». На час звільнення у ПАТ «Азот» існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за період з лютого 2017 року по квітень 2017 року у розмірі 8432,35 грн. В день звільнення розрахунок з позивачем проведений не був. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. Відповідно до ст. 116 КЗпП України відповідач повинен був у день звільнення [PERSON] виплатити всі належні йому суми, а в разі спору про розмір цих сум виплатити не оспорювану ним суму, однак цього не зробив. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 5 ЦПК України). Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законом України «Про оплату праці». Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та інш. нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавцем, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата (ст. 115 ч.1 КЗпП України). Як передбачено ст. 116 згаданого Кодексу, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювань ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ст. 117 КЗпП). Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача. До того ж, під час розгляду справи не встановлено вини позивача [PERSON], як працівника підприємства, у виникненні становища, яке призвело до затримки розрахунку по заробітній платі. При цьому суд вважає, що сам по собі факт відсутності коштів на підприємстві, як підстава для звільнення від відповідальності за порушення строків розрахунку по заробітній платі, є необґрунтованими. В цьому контексті суд звертає увагу, що у своїй практиці Верховний Суд України неодноразово зазначав, що аналіз змісту ст.ст. 116, 117 КЗпП дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини за невиплату належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України (постанова №6-2163цс16 від 31.05.2017 року, №6-259цс17 від 13.03.2017 року). Аналогічні розяснення викладені і в п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці». Наявність арешту на рахунках відповідача, що накладений постановами державного виконавця від 29.05.2017 року, 31.08.2017 року, 17.11.2017 року не виправдовує затримку розрахунку при звільненні, оскільки частина з цих арештів була накладена вже після того як мав відбутись розрахунок з позивачем. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. Враховуючи, що відповідачем ПАТ «Азот» до теперішнього часу так і не здійснено повного розрахунку з позивачем [PERSON]., вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку є законними та підлягають до задоволення. При цьому суд звертає увагу, що за змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП підставою для зменшення судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені є виключно наявність таких умов: 1) наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; 2) виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв'язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; 3) прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені ст.116 цього Кодексу. Оскільки жодної з зазначених обставин в даному випадку судом не встановлено то правові підстави для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідача з позивачем відсутні. Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові ВСУ від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17. За таких обставин стягненню з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2017 року по 31.10.2018 року дата винесення рішення). Виходячи з п'ятиденного робочого тижня за період з 19.04.2017 року по 31.10.2018 року була така кількість робочих днів: квітень 2017 року 8 днів; травень 2017 року 20 днів; червень 2017 20 днів; липень 2017 року - 21 день; серпень 2017 -22 дня; вересень 2017 року 21 день; жовтень 2017 року 21 день; листопад 2017 року 22 дня; грудень 2017 року 20 день; січень 2018 року -21 день; лютий 2018 року 20 днів; березень 2018 року 21 день; квітень 2018 року 20 днів, травень 2018 року 20днів; червень 2018 року 20 днів; липень 2018 року 22 дня; серпень 2018 року - 22 дня; вересень 2018 року 20 днів; жовтень 2018 року 22 дня. А всього за цей період було 383 робочих днів. У зв'язку з вищезазначеним розрахунок середнього заробітку повинен бути проведений шляхом множенням кількості робочих днів за зазначений період на середньоденну заробітну плату за останні два місяці роботи. Згідно довідки про доходи № 551 від 21.06.2018 року середньоденний заробіток [PERSON] складає 237,09 грн., а тому, до стягнення з ПАТ «Азот» на користь [PERSON] підлягає розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 90805 грн. 47 коп. (237,09 грн х 383). Оскільки розмір середньоденної заробітної плати [PERSON] визначено із нарахованої заробітної плати до утримання податків та обовязкових платежів, то при виплаті середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, роботодавець має право здійснити відрахування податків та обовязкових платежів передбачених законодавством України. А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704, 80 грн. А тому, суд вважає, за необхідне стягнути з ПАТ «Азот» на користь позивача [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та,

Outcome: approved