Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

Позивач 28.11.2013 року звернулася в суд з даним позовом, в якому просила стягнути з відповідача 13506,00 грн. При цьому посилається на те, що 03.09.2010 року відповідач [PERSON] перебуваючи в трудових відносинах з позивачем, під час керування належним [PERSON] транспортним засобом- сідловим тягачем «Volvo» д.н. [NUMBER] скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen-jetta» д.н. [NUMBER], власником якого є [PERSON], який знаходився в автомобілі та отримав тяжкі тілесні ушкодження, крім того йому завдана матеріальна шкода від пошкодження автомобіля. Рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 10 липня 2013 року з позивачки на користь [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду в сумі 1056, 00 грн. та 12450,00 грн. моральної шкоди та 201,73 грн. судового збору. Шкода позивачкою відшкодована [PERSON], тому на підставі ст. 1191 ЦК України позивач вважає, що у неї виникло право зворотної вимоги до винної особи в розмірі виплаченого відшкодування. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Представник відповідача, позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала щодо задоволення позову. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до роз'яснень, викладених в абзацах 1, 3-5 пункту 6 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров'ю у зв'язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (ч. 3 і 4 ст. 1187 ЦК України). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавача шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). На час виникнення ДТП [PERSON] перебував у трудових відносинах з [PERSON] та виконував свої трудові обов'язки щодо керування сідловим тягачем «Volvo» д.н. [NUMBER] та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen-jetta» д.н. [NUMBER]. Судом встановлено, що постановою Коростенського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2011 р., відповідач [PERSON] звільнений від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» від 08 липня 2011 року. Рішенням Коростенського районного суду Житомирської області від 10 липня 2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто матеріальну шкоду в сумі 1056,00 грн. та 12450,00 грн. моральної шкоди. Зі змісту розписки від 11.11.2013 року [PERSON] надала для передачі [PERSON] 13506,00 грн. Відповідно до вимог ст. 1191 ЦК України організація, яка повністю відшкодувала шкоду, завдану з вини її працівника при виконанні ним своїх трудових обов'язків, має право зворотної вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування. Оскільки винною стороною та працівником є [PERSON], він має відшкодувати в порядку регресу суму виплачену позивачем у розмірі 13506,00 грн. Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою в порядку регресу необхідно задовольнити в повному обсязі, що підтверджено під час судових дебатів відповідачем, шляхом фактичного визнання позовних вимог. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], понесені нею витрати при подачі позовної заяви, а саме по сплаті судового збору в сумі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved