Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Позивач 13.01.20 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , синів: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 1 600 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення кожним з цих дітей повноліття. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони уклали шлюб між собою 15.02.04 р.. За час шлюбу у сторін народились вказані вище троє спільних неповнолітніх дітей. Сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків між собою. Вона на даний час проживає спільно з вказаними вище спільними неповнолітніми дітьми сторін. Вона також звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу сторін. Відповідач добровільно не бажає надавати утримання і піклуватись про спільних неповнолітніх дітей сторін. Покликаючись на ст. 179, ч. 3 ст. 181, ст. ст. 182, 183, 191 СК України, зазначає, що їй не відомо, чи працює відповідач і чи має він доход. Покликаючись на Закон України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», зазначає, що їй самій утруднено належне утримання вказаних вище дітей. Покликаючись на Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання», ст. ст. 180, 141, ч. 7 ст. 7 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 р., ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», просить позов задовольнити. Провадження у справі було відкрито 13.02.20 р. за ухвалою суду. Про зміст вказаної вище ухвали суду та позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві було повідомлено у встановленому законом порядку відповідно до положень ч. 11 ст. 128 ЦПК України. За станом на 28.04.20 р. відповідач відзиву на позовну заяву до суду не подав. Сторони у судове засідання не з`явились, хоча, кожна зокрема, належно повідомленні. Про причини неявки суду не повідомлено. На думку суду, розгляд справи можливий у відсутності сторін. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15.02.04 р., що стверджується копією свідоцтва про одруження, виданого тоді ж врацс Ковельського МУЮ Волинської області. Згідно з копіями свідоцтв про народження спільних неповнолітніх дітей сторін, вище зазначені троє неповнолітніх дітей сторін народжені за час шлюбу сторін. Доказів того, що вказані вище спільні неповнолітні діти, дійсно, на даний час проживають разом з нею, позивач суду не надала. Однак суд, враховуючи вік цих дітей та те, що відповідач проти існування такої обставини не заперечив засобом, зокрема, надання відзиву на позовну заяву, приходить до висновку, що позивачеві таки належить право вимоги за розглядуваним позовом. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовилися про утримання дітей, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач належну матеріальну допомогу на утримання вказаних вище трьох спільних неповнолітніх дітей сторін не надає, хоча він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з цими дітьми, як їх батько. Таким чином, позовні вимоги стосовно присудження на користь позивача аліментів є обґрунтованими та суд визнає їх підставними та такими, що підлягають до задоволення. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач має на утриманні вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін; відповідач добровільно коштів на їх утримання не надає, хоча має обов`язок по утриманню цих дітей до досягнення кожним з них повноліття. Суд, разом з тим, враховує, що доказів про те, що відповідач має несталий доход, а також - про розмір такого доходу - позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку, доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування не надано, дані про інших утриманців у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаних вище спільних неповнолітніх дітей сторін у твердій грошовій сумі. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням шлюбу між батьками та спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання трьох вище наведених неповнолітніх дітей сторін у твердій грошовій сумі в розмірі: на утримання дочки [PERSON] - в розмірі по 1 500 грн щомісячно; на утримання сина [PERSON] - в розмірі по 1 300 грн щомісячно; на утримання сина [PERSON] - в розмірі по 1 200 грн щомісячно; на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд зауважує, що ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. В решті позову слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 840 грн, 80 коп.. На підставі наведеного,

Outcome: partial