Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.02.2014 року звернулася в суд із позовною заявою, в якій просить визнати незаконним рішення виконавчого комітету відповідача - Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області № 2 від 11.01.2012 року «Про оформлення права власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] за територіальною громадою в особі Лавочненської сільської ради» у частині оформлення права власності та доручення КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» провести реєстрацію права власності за територіальною громадою села Лавочне в особі Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області на нежитлові приміщення магазину-кафе площею 10, 6 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 4), площею 21, 0 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 5), площею 19, 9 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 6) та на нежитлове приміщення складу площею 20, 7 кв. м. (позначене у технічному паспорті на другому поверсі цифрою 13), у житловому будинку з нежитловими вбудованими приміщеннями (позначений у технічному паспорті літерою А-3), розташованому у [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 06.02.2012 року Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області територіальній громаді села Лавочне в особі Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області на житловий будинок з нежитловими вбудованими приміщеннями, розташований у [ADDRESS] у частині права власності на згадані вище нежитлові приміщення магазину-кафе та складу, а також визнати за нею право власності на такі нежитлові приміщення у житловому будинку з нежитловими вбудованими приміщеннями (позначений у технічному паспорті літерою А-3), розташованому у [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у кінці 2012 року їй стало відомо про існування вказаного вище рішення виконавчого комітету Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області № 2 від 11.01.2012 року «Про оформлення права власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] за територіальною громадою в особі Лавочненської сільської ради», яким оформлено право власності на цілий згаданий вище житловий будинок з нежитловими вбудованими приміщеннями за територіальною громадою села Лавочне в особі Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області, як на майно, що передано на баланс Ужгородською дистанцією цивільних споруд ДТГО «Львівська залізниця». На підставі такого рішення 06.02.2012 року відповідачу видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.02.2012 року. Разом з тим, при прийнятті оспорюваного рішення та видачі на його основі свідоцтва про право власності на нерухоме майно не було враховано її інтереси, зокрема те, що вона була власником квартири № 1 у вказаному вище житловому будинку на підставі договору купівлі-продажу квартири від 16.04.2002 року, зареєстрованого у встановленому порядку, а згодом ця квартира була реконструйована у нежитлове приміщення. Відтак, вважає, що за нею слід визнати право власності на таке нежитлове приміщення кафе-бару, оскільки реконструкція проходила з відповідними погодженнями та дозвільними документами. Враховуючи, що відповідач не визнає її права на частину нежитлових приміщень у житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями, розташованому у [ADDRESS], вона була змушена звертатися до суду із даним позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів. Позивач [PERSON] та її належним чином уповноважений представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-5). У судовому засіданні надали пояснення, аналогічні наведеним у позові. Належним чином уповноважений представник відповідача Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області - сільський голова Годзінець Я.Ф. у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував, вважає позовні вимоги підставними та обґрунтованими. Надав пояснення, згідно з якими виконавчий комітет правомірно прийняв рішення № 2 від 11.01.2012 року «Про оформлення права власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] за територіальною громадою в особі Лавочненської сільської ради», яким оформив право власності на житловий будинок з вбудованими нежитловими приміщеннями, розташований у [ADDRESS], за територіальною громадою села Лавочне, однак у частині оформлення права власності та доручення КП «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» провести реєстрацію права власності за територіальною громадою села Лавочне в особі Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області на наявні у ньому нежитлові приміщення магазину-кафе площею 10, 6 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 4), площею 21, 0 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 5), площею 19, 9 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 6) та на нежитлове приміщення складу площею 20, 7 кв. м. (позначене у технічному паспорті на другому поверсі цифрою 13), не врахував права власності на такі позивача [PERSON]. З огляду на вказане, позовні вимоги визнав повністю і також вбачає за необхідне оспорювані рішення виконавчого комітету та свідоцтво про право власності на нерухоме майно у згаданій вище частині визнати недійсними. Також додав, що після реконструкції позивачем квартири під кафе-бар, там промислового виробництва не ведеться, зміни відбувались у межах такої квартири, а жодних порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями не відбувається, скарг з цього приводу не надходило. Не порушуються також санітарно-те6хнічні вимоги і правила експлуатації такого будинку в цілому. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та їх представників, давши належну оцінку доказам у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч. 1 і 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання. Одними із способів захисту особою свого цивільного права є визнання незаконним рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, визнання права та визнання правочину недійсним. Частина 2 ст. 16 ЦК України, окрім визначеного переліку, передбачає також право суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Як встановлено судом, позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 16.04.2002 року державним нотаріусом Сколівської державної нотаріальної контори Львівської області Батлюк Ю.П. і зареєстрованого у реєстрі за № 668 (а. с. 11-12) та реєстраційного посвідчення, виданого 26.02.2002 року Державним підприємством технічної інвентаризації по Воловецькому району Закарпатської області (а. с. 13) являлась власником квартири [ADDRESS]. У подальшому, у зв'язку із впорядкуванням назв вулиць та будинків, житловому будинку [ADDRESS] присвоєно адресу [ADDRESS], що стверджується довідкою, виданою Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області за вих. № 955 15.12.2014 року (а. с. 17). Згідно рішення виконавчого комітенту Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області № 9 від 17.02.2004 року «Про реконструкцію квартири [ADDRESS] [PERSON]» (а. с. 15) позивачу надано дозвіл на реконструкцію вказаної вище квартири у будинку під облаштування кафе-бару, а рішенням № 84 від 12.12.2007 року «Про видачу дозволу на розміщення об'єкту торгівлі фізичній особі-підприємцю [PERSON]» (а. с. 16) позивачу надано дозвіл на розміщення об'єкту торгівлі у вже реконструйованому під кафе-бар приміщенні. Реконструкція проходила у відповідності до виготовленого ПП «Сколепроект» на замовлення позивача та затвердженого у встановленому порядку проекту (а. с. 27-28). Іншої дозвільної документації з вказаного приводу позивачем не отримано. Разом з тим, позивач мала змогу виконати роботи по реконструкції належної їй квартири, такі роботи по реконструкції були завершені у 2007 році, коли, власне, і одержано дозвіл на торгівельну діяльність. Згідно копії технічного паспорта на житловий будинок з нежитловими вбудованими приміщеннями [ADDRESS], виготовленого КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» 12.03.2012 року (а. с. 18-25), вказаний об'єкт складається з підвалу та трьох поверхів, а на першому поверсі, замість квартири № 1 знаходяться нежитлові приміщення магазину-кафе площею 10, 6 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 4), площею 21, 0 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 5), площею 19, 9 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 6), на другому поверсі нежитлове приміщення складу площею 20, 7 кв. м. (позначене у технічному паспорті на другому поверсі цифрою 13), як додаток до згаданої вище квартири (колишнє господарське приміщення). Як роз'яснено пунктом 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» правила статті 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири у багатоквартирних будинках різних житлових фондів не можуть бути застосовані, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема статтею 383 ЦК України та відповідними нормами ЖК України щодо власників квартир. За змістом ч. 1 ст. 382 та ч. 1 ст. 383 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання у житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 383 вказаного Кодексу власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Враховуючи, що позивач, як власник квартири, після її реконструкції змінила призначення цієї квартири для нежитлових потреб, а також той факт, що вона не здійснює там промислове виробництво, а при роботах по реконструкції, не вийшла за межі, і, таким чином, зміни не призвели до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями та не порушують санітарно-те6хнічних вимог і правил експлуатації такого будинку, то суд не вважав за можливе застосовувати у даному випадку положення ст. 376 ЦК України. Судом встановлено, що у січні 2012 року житловий будинок з нежитловими вбудованими приміщеннями [ADDRESS] був переданий Ужгородською дистанцією цивільних споруд ДТГО «Львівська залізниця» на баланс Лавочненської сільської ради Сколівського району, після чого виконавчим комітетом 11.01.2012 року прийнято рішення № 2 «Про оформлення права власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] за територіальною громадою в особі Лавочненської сільської ради» (а. с. 14), яким оформлено з видачею відповідного свідоцтва право власності на зазначений об'єкт нерухомого майна за територіальною громадою села Лавочне в особі Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області та доручено КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації провести відповідну реєстрацію права власності. 06.02.2012 року Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області на підставі зазначеного вище рішення виконавчого комітету видано свідоцтво про право власності на згаданий об'єкт нерухомого майна, що було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 14.02.2012 року (а. с. 26). Разом з тим, суд встановив, що в оскаржуваному рішенні виконавчого комітету Лавочненської сільської ради Сколівського району Львівської області № 2 від 11.01.2012 року «Про оформлення права власності на житловий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] за територіальною громадою в особі Лавочненської сільської ради» (а. с. 14) не враховане майнове право позивача на частину такого об'єкту нерухомого майна, зокрема право на нежитлові приміщення магазину-кафе площею 10, 6 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 4), площею 21, 0 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 5), площею 19, 9 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 6) та на нежитлове приміщення складу площею 20, 7 кв. м. (позначене у технічному паспорті на другому поверсі цифрою 13), як приміщення реконструйованої квартири № 1. Відтак, оскаржуване рішення виконавчого комітету у цій частині слід визнати незаконним і таке підлягає скасуванню. У зв'язку із визнанням частково незаконним вказаного вище рішення слід визнати недійсним і свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 06.02.2012 року на його основі Лавочненською сільською радою Сколівського району Львівської області відповідачу [PERSON] на житловий будинок з нежитловими вбудованими приміщеннями, розташований у [ADDRESS] у частині права власності на нежитлові приміщення магазину-кафе площею 10, 6 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 4), площею 21, 0 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 5), площею 19, 9 кв. м. (позначене у технічному паспорті на першому поверсі цифрою 6) та на нежитлове приміщення складу площею 20, 7 кв. м. (позначене у технічному паспорті на другому поверсі цифрою 13), що знаходяться у вказаному об'єкті нерухомого майна із подальшим визнанням права власності на зазначені нежитлові приміщення за позивачем. Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, доведені матеріалами справи і підлягають до задоволення у повному обсязі. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved