Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника позивача - адвоката Потерайла А.М. звернувся з позовом до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ», [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, в якому просить стягнути з Акціонерного товариства «Страхова компанія «МЕГА-ГАРАНТ» на користь [PERSON] 134 398 грн. 25 коп., з яких: 98000 грн. - страхове відшкодування: 2843. 34 грн. - розмір трьох відсотків річних за період з 20.02.2019 року по 07.02.2020 року.; 2460. 72 грн. - інфляційні втрати за період з 20 лютого 2018 року по 07 лютого 2020 року; 31094. 19 грн. - пеня за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування за період з 20 лютого 2018 року по 07 лютого 2020 року; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 52847 грн. 93 коп., з яких: 2000 грн. - франшиза; 50847.93 грн. - різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Судові витрати по справі у вигляді сплати судового збору віднести за рахунок відповідачів. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 вересня 2018 року у місті Харкові на перехресті бульвару І.Каркача та вул. Миру сталася ДТП за участю автомобіля «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «SHKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Так як цивільно-правова відповідальність [PERSON] була застрахована у АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ», відповідно до полісу № АМ/4927337. 26 вересня 2019 року позивач звернувся із повідомленням про ДТП до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ». Відповідно до Звіту № 27/10/18 про оцінку вартості відновлюваного ремонту, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику автомобіля «SHKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що сталася 26 вересня 2018 року, становить 150 847,93 грн. Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 року по справі № 644/7736/18, що набрала законної сили 20.11.2018 р., [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, тобто порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортного засобу та іншого майна. 27 листопада 2018 року позивач звернувся до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» листом за № 15-07/1 від 15.07.2019 року відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, так як на їх думку користування зазначеним автомобілем [PERSON] було неправомірним. Позивач, вважає таку відмову неправомірною, безпідставною та незаконною. З [PERSON] позивач просить стягнути франшизу та різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.02.2020 року вищезазначену позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 23.04.2020 року від представника відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» поштовим відправленням надійшли до канцелярії суду письмові пояснення по справі. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.05.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник позивача - адвокат Потерайло А.М. в судовому засіданні також позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В обгрунтування зазначив, що у відповідача [PERSON] під час ДТП при собі були усі необхідні документи на законне право керування автомобілем, а саме: технічний паспорт на даний автомобіль, посвідчення водія та договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, отже він на законних підставах керував автомобілем. Між тим, немає і доказів, які б підтверджували незаконне заволодіння транспортним засобом водієм [PERSON] , а посилання на лист Харківської митниці Державної фіскальної служби від 08.07.2019 №1650/10/20-70-07 позивач вважає неналежним доказом на обґрунтування заборони управління зазначеним автомобілем водієм [PERSON] , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля для власних потреб іншою особою. Також пояснення представника відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» з доданими до нього документами, які надійшли до суду 23.04.2020 року не можливо вважити належним доказом, оскільки у відповідності до вимог ст. 178 ЦПК України подається відзив на позов, копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана одночасно з надісланням відзиву до суду, однак представник відповідача в порушення норм ст.178 ЦПК України надав пояснення по справі, додав до нього матеріали, які не надіслав позивачу та його представнику. Також зазначив, що у визначений законом строк буде звертатись до суду з заявою про виплату судових витрат на правову допомогу. Представник відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» - адвокат Власенко О.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що зазначене в позовній заяві ДТП мало місце. 27.11.2018 року позивач звернувся до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування, у задоволенні якої було відмовлено, у зв`язку з тим, що транспортний засіб «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] , був ввезений на митну територію України в режимі транзит та користування зазначеним автомобілем [PERSON] було неправомірним.17.08.2018 року між АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» та [PERSON] було укладено договір обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і видано поліс, згідно з яким була застрахована відповідальність власника транспортного засобу «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] , зазначений автомобіль був ввезений на територію України в режимі транзит. У відповідності до вимог ч.1 ст. 90 МК України особи, які ввезли на митну територію України транспортний засіб і застрахували його не мають права передавати його у користуванні іншим особам. Водій [PERSON] на момент ДТП не був законним володільцем та правомірним користувачем транспортного засобу «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, будь-яких клопотань від [PERSON] до суду не надходило. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані сторонами докази та матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. За положенням частини 1 статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Судом встановлено, що 26 вересня 2018 року у місті Харкові на перехресті бульвару І. Каркача та вул. Миру сталася ДТП за участю автомобіля «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля «SHKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] . Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 07.11.2018 року по справі № 644/7736/18, що набрала законної сили 19.11.2018 р., [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 26 вересня 2018 року позивач звернувся із повідомленням про ДТП до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ». Відповідно до Звіту № 27/10/18 про оцінку вартості відновлюваного ремонту, вартість матеріального збитку, завданого позивачу, як власнику автомобіля «SHKODA OCTAVIA», д.н.з. [NUMBER] , внаслідок ДТП, що сталася 26 вересня 2018 року, становить 150 847, 93 грн. 21 листопада 2018 року позивач звернувся до АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» із заявою про виплату страхового відшкодування. Як вбачається з листа АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» за № 15-07/1 від 15.07.2019 року позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки як виплаває із листа №1650/10-20-70-08 від 08.07.2019 року від 08.07.2019 року Харківської митниці ДФС на запит АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» автомобіль «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] був ввезений на митну територію України в режимі транзит ще 28.06.2017 року, відповідно, зазначений автомобіль не міг використовуватися на митній території України інакше як з метою його вивезення за межі України, а починаючи із 08.07.2017 року перебування зазначеного автомобіля в Україні було незаконним. За таких обставин користування [PERSON] зазначеним транспортним засобом на момент ДТП 26.09.2018 року було неправомірним. Проте, з таким твердженням сторони відповідача у відмові у виплаті страхового відшкодування позивачу не можна погодитись з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст.16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування. Відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про страхування», договір страхування визнається недійсним у судовому порядку. Листом за № 15-07/1 від 15.07.2019 року АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» позивачу відмовлено у виплаті страхового відшкодування, оскільки автомобіль «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] був ввезений на митну територію України в режимі транзит ще 28.06.2017 року, відповідно, зазначений автомобіль не міг використовуватися на митній території України інакше як з метою його вивезення за межі України, а починаючи із 08.07.2017 року перебування зазначеного автомобіля в Україні було незаконним. За таких обставин користування [PERSON] зазначеним транспортним засобом на момент ДТП 26.09.2018 року було неправомірним. Посилання сторони відповідача на порушення його страхувальником митних правил не вказує на керування [PERSON] застрахованим АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» автомобілем «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] без правових на те підстав, як і не свідчить про те, що [PERSON] не є тією особою, відповідільність якої застрахована, оскільки наявний та чинний договір страхування від 17.08.2008 року поліс №АМ/4924337 вказує на зворотнє. Крім того, суд зважає на те, що АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» 17.08.2018 року було укладено договір страхування з [PERSON] саме на автомобіль «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] . Отже, як вбачається з матеріалів справи цивільно-правова відповідальність на момент настання ДТП, тобто на 26.09.2018 року, була застрахована АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» відповідно до умов полісу №АМ/4924337 від 17.08.2008 року. Даний поліс є чинним і ніким не оскаржувався. Представником відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» не надано жодних судових рішень щодо неправомірності володінням чи користуванням [PERSON] транспортним засобом «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] ., договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності укладений, а отже відмова страховика у визнанні випадку страховим та здійсненні виплати страхового відшкодування є незаконною. Таким чином, хоча і страховий поліс був укладений не на ім`я [PERSON] , однак відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. водій [PERSON] , який на час ДТП правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, вважається особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована. Згідно ч.1 ст. 380 МК України тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом. За змістом частини 5 статті 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне. Відповідно до пункту 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Крім того, власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Відтак, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. При цьому, судом не встановлено, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи у даній ситуації у водія [PERSON] на транспортний засіб «DAEWOO SUPTLANOS», д.н.з. [NUMBER] » на момент ДТП, тобто на 26.09.2018 року, були наявні реєстраційні документи на транспортний засіб, наявне посвідчення водія, страховий поліс. Крім того, АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» не надано до суду лист від Харківської митниці від 08.07.2019р., на який вони посилаються у своїй відмові у виплаті страхового відшкодування. Натомість, до суду надано лист Харківської митниці ДФС від 14.12.2018р. № 9525/00-1/20-70-07, в якому АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» повідомляє, що автомобіль «DAEWOO LANOS», д.н.з. [NUMBER] не перетинав митний кордон України в зоні діяльності Харківської митниці ДФС та запропоновано звернутись до Закарпатської митниці ДФС. Суд зазначає, що порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до норм ЦКУкраїни та Закону України „Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004 р. у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно зі ст. 988 ЦК України страховик у разі настання страхового випадку зобов`язанийздійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Враховуючи, що передбачений полісом №АМ/4924337 від 17.08.2018 року ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн., франшиза - 2000 грн., суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на користь позивача страхового відшкодування у розмірі суми 98 000,00 грн., а з [PERSON] на користь позивача франшизи у розмірі 2000,00 грн. та 50 847,93 грн., як різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За змістом ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Оскільки зобов`язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, то таке зобов`язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема сплати боргу з урахуванням встановленого індексі інфляції за весь час прострочення. Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Пунктом 36.5. статті 36 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Отже, оскільки АТ «СК «Мега-Гарант» своєчасно не виплатило суму страхового відшкодування, суд вважає за необхідне стягнути АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» на користь позивача: розмір трьох відсотків річних з 20 лютого 2019 року (сплив 90 днів після надання всіх необхідних документів на виплату) по 07 лютого 2020 року (дата звернення до суду з позовом) у розмірі 2 843 грн. 34 коп.; суму інфляційних втрат за період з 20 лютого 2018 року (сплив 90 днів після надання всіх необхідних документів на виплату) по 07 лютого 2020 року (дата звернення до суду з позовом) у розмірі 2 460 грн. 72 коп.; пеню за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування за період з 20 лютого 2018 року (сплив 90 днів після надання всіх необхідних документів на виплату) по 07 лютого 2020 року (дата звернення до суду з позовом) у розмірі 31 094 грн. 19 коп. За таких обставин, суд вважає позовні вимоги - законними та обґрунтованими, оскільки позивачем надано достатньо належних та достовірних доказів, а представником відповідача АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» зазначені позовні вимоги не спростовані. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квітанції про сплату судового збору від 07.02.2020 року, позивачем при пред`явленні позову до суду був сплачений судовий збір у розмірі 1872. 46 грн. Таким чином, суд стягує витрати по сплаті судового збору на користь позивача в розмірі пропорційному задоволеним позовним вимогам, а саме: з АТ «СК «МЕГА-ГАРАНТ» - 1329, 45 грн., з [PERSON] - 543,02 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved