Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , третя особа - орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, код ЄДРПОУ 26303264, місцезнаходження: 65039, м.Одеса, вул. Канатна, 134, про позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Предмет та підстави позову - позбавлення батьківських прав у зв`язку з неналежним виконанням батьківських обов`язків. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, не сплачує аліменти на його утримання, не цікавиться його життям та взагалі не виявляє бажання зустрічатися з сином. На підставі викладеного позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити. Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 13.03.2019 року справу прийнято до провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні. У судовому засіданні 17 вересня 2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. Позивач був присутній у підготовчому судовому засіданні, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Відповідач надавав до суду клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, проте ні у підготовче, ні у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Доказів поважності причин неявки до суду не надав. Представник третьої особи був присутній у підготовчому судовому засіданні, у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. У [PERSON] від шлюбу з [PERSON] є малолітній син [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження від 19.12.2016 року № 11702, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 травня 2018 року по справі №522/2856/18 розірвано шлюб між [PERSON] ( [INFO] , адреса: [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , адреса: [ADDRESS] ), зареєстрований 19.05.2016 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 564 та видане свідоцтво про одруження [NUMBER] . Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між батьками дитина проживає з матір`ю. 28 лютого 2018 року Приморським районним судом м. Одеси по справі №522/2855/18 постановлено судовий наказ, відповідно до якого з [PERSON] ( [INFO] , [ADDRESS] , паспорт [NUMBER] , виданий 02.12.2016 року) стягнуто аліменти на утримання дитини - [PERSON] ( [INFO] ), у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи від дня подання заяви про видачу судового наказу, а саме з 16.02.2018 року і до повноліття [PERSON] , а саме [INFO] . Судом встановлено, що відповідач рішення щодо стягнення аліментів на утримання дитини не виконує і аліменти на утримання дитини взагалі не сплачує. Відповідно до розрахунку заборгованість відповідача по аліментам станом на 01.06.2019 року складає 29027,75 грн. Приморською районною адміністрацією як органом опіки та піклування 26.07.2019 року надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з матеріалами, наданими органом опіки та піклування до суду, під час вирішення питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, встановлено, що відповідно до «Порядку взаємодії органів державної влади, органів місцевого самоврядування, закладів та установ під час забезпечення соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі таких, що можуть загрожувати їх життю та здоров`ю», який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2018 р. №800 фахівцями із соціальної роботи відділу соціальної роботи ОМЦСССДМ у Приморському районі 13.05.2019 р. здійснено вихід за адресою проживання родини [PERSON] , складено акт оцінки потреб сім`ї/особи, при цьому складні життєві обставини не виявлено. Родина мешкає у власній 3-х кімнатній квартирі, в помешканні чисто, охайно, є газо, електро, водопостачання. Хлопчик забезпечений необхідними речами для повноцінного розвитку, має окрему кімнату, іграшки, одяг відповідно до сезону, медичну картку (КНП ДМП № 2 ОМР), навчається у Єврейському культурному центрі «Бейт грант». Мати приділяє увагу сину, має високий виховний потенціал. Відповідно до інформації та акту оцінки потреб сім`ї, який був складений 13.05.2019 року працівниками Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї дітей та молоді, батько дитини [PERSON] , не проживає з родиною, не має бажання спілкуватися з сином, матеріально допомагати та сплачувати аліменти. З метою з`ясування думки батька, щодо позбавлення його батьківських прав, [PERSON] був запрошений до служби у справах дітей Одеської міської ради. В своїх поясненнях [PERSON] виступив проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] . [INFO] , мотивуючи тим, що цікавиться життям, вихованням та здоров`ям свого сина через свою матір [PERSON] , яка стверджує, що її син матеріально допомагає онуку [PERSON] , [INFO] . На засіданні комісії з питань захисту прав дітей Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, яке відбулось 18.07.2019 року була присутня мати малолітньої дитини. Комісією було надано час [PERSON] для надання підтверджуючих документів щодо участі у вихованні малолітнього сина, але жодних документів не було надано, а також [PERSON] не з`явився на чергове засідання комісії, хоча був повідомлений. Суд враховує, що відповідачем до суду надавались клопотання про витребування доказів, а саме: про інформації, що він не перебуває а обліку у лікаря-нарколога чи психіатра, які не були задоволені, оскільки позивач визнала, вказані обставини. Також відповідачем 23.04.2019 року до суду надавалось клопотання про відкладення підготовчого судового засідання, в якому він зазначив, що з позовом він не погоджується та бажає намір спілкуватись з дитиною. В свою чергу, ні в підготовче, ні в судове засідання відповідач, повідомлений належним чином, так і не з`явився, будь-яких доказів щодо спілкування з дитиною, участі у вихованні сина не надав, а мати дитини стверджувала, що жодного разу під час розгляду справи судом відповідач навіть не намагався відвідати сина, хоча знав про судовий процес про позбавлення його батьківських прав. Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи викладене, належними та допустимим доказами підтверджено, що мати дитини відповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, приділяє багато уваги вихованню та розвитку дитини. В свою чергу, батько дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, з сином не спілкується, від виховання дитини самоусунувся. За місцем проживання сина не відвідує, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, станом здоров`я не цікавиться, не приділяє уваги розвитку особистості, талантів, розумових і фізичних здібностей в повному обсязі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, матеріальної допомоги не надає. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що він не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займався та не займається вихованням та утриманням сина, не задумується про долю дитини, її майбутнє, не намагається навчити сина моральним та суспільним цінностям: любові, взаєморозумінню, взаємоповазі, добру. Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Преамбулою Конвенції визначено, що держави-учасниці беруть до уваги принципи, закладені в Декларації прав дитини, яка прийнята Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року. У відповідності до 6 принципу цієї Декларації дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли мають місце виключні обставини, бути розлученою зі своєю матір`ю. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. З роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи доведеність в судовому засіданні факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, зважаючи на те, що при розгляді даної категорії справ рішення ухвалюється з першочерговим дотриманням інтересів дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування положень ст. 164 СК України та позбавлення відповідача батьківських прав. Задовольняючи позовні вимоги, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved