Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.03.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача [PERSON] у її користь аліменти на неповнолітніх дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1 200 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 07.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою судді від 13.08.2018 року вказану справу прийнято до провадження у зв'язку із закінченням п'ятирічного терміну повноважень судді Курницької В.Я.. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із визначенням дати судового засідання 17.09.2018 року. Розгляд справи по суті відбувся 17.09.2018 року, без участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що між сторонами у справі 14.07.2001 року зареєстровано шлюб, від якого народилися двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які на момент подання позову проживають з матір'ю та повністю перебувають на її утриманні. Відповідач на даний час не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, участі у їх вихованні та розвитку не бере, що ставить позивача у вкрай скрутне матеріальне становище. Позивач стверджує, що хоч відповідач ніде не працює, однак має тимчасові заробітки, а тому має можливість сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі на кожну з дочок. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з'явилася, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 19.08.2018 року. Разом з тим, позивач подала суду заяву від 17.09.2018 року, в якій позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. У зв'язку із встановленням обставин, визначених ст. 280 ЦПК України, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи. Розглянувши матеріали справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Між сторонами у справі 14.07.2001 року укладено шлюб, який був зареєстрований Нижньорожанківською сільською радою Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 9. Від спільного проживання у сторін народилися дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачем за зареєстрованим її місцем проживання. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом РАГС Сколівського районного управління юстиції Львівської області 16.11.2001 року вбачається, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом РАЦС Сколівського районного управління юстиції Львівської області 14.11.2006 року вбачається, що відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Відтак, на відповідача покладений обов'язок утримувати своїх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], - до досягнення ними повноліття. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню дитини, чим порушує права позивача і її неповнолітніх дітей, тому з відповідача на користь позивача у межах заявлених позовоних вимог необхідно стягувати аліменти на кожну з дітей у розмірі 1 200 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дітей. Такий розмір аліментів суд визначає з урахуванням відсутності відомостей з приводу працевлаштування відповідача, наявності у нього регулярного доходу, наявності чи відсутності інших утриманців, а також виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме інтересам дітей та відповідача. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved