Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-08 00:00:00

Позивач, [PERSON] , 25.04.2019 р. звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що 22 березня 2018 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав у позику грошову суму у розмірі 10 000,00 гривень. В забезпечення вимог [PERSON] за договором позики від 22.03.2018 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 22.03.2018 року. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в порушення умов зазначених договорів відповідачі несвоєчасно та не в повному обсязі здійснюють платежі в погашення суми позики та сплату відсотків, внаслідок чого утворилася заборгованість станом на 25.04.2019 року в сумі 30 789, 84 гривень. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2019 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання позивач не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позову та винесенні заочного рішення по справі. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, до судового засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не надали, в зв`язку з чим на підставі ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України справу розглянуто у відсутність відповідачів на підставі доказів наявних в матеріалах справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процес за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами був укладений договір позики від 22.03.2018 року, згідно умов якого відповідачу [PERSON] було надано позику у розмірі 10 000, 00 гривень. Згідно умов зазначеного договору відповідач [PERSON] зобов`язувався своєчасно та в повному обсязі сплачувати позикодавцеві проценти за користування позикою та повернути основну суму позики, в порядку визначеному п. 1.1.-1.3., 2.1.-2.12. цього договору. Позивач виконав свій обов`язок перед відповідачем [PERSON] відповідно до умов договору, надавши позику у сумі 10 000, 00 гривен, що підтверджується розпискою [PERSON] від 22.03.2018 року. Як вбачається з матеріалів справи, на протязі строку дії договору позики відповідач постійно порушував умови договору, позику не повертав, проценти за користування позикою не сплачував. В забезпечення вимог [PERSON] за договором позики від 22.03.2018 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки від 22.03.2018 року. У зв`язку з чим, станом на 25.04.2019 року у відповідачів утворилась заборгованість за сумою позики у розмірі 7 663, 00 гривень, процентами за користування позикою за період з 22.03.2018 року по 25.04.2019 року у розмірі 5 543, 25 гривень, процентами, згідно з п. 4.3. Договору позики у розмірі 16 911, 75 гривень, інфляційні витрати у розмірі 671, 84 гривень, а всього 30 789, 84 гривень. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку встановленим договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика повинна бути повернена позичальником протягом 30 днів з дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на законі та знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, через що позов слід задовольнити та стягнути солідарно з відповідачів вказані суми, а всього 30 789, 84 гривень. Питання про судові витрати слід вирішити відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved