Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 30 січня 2017 року предявила до суду позов до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Тернопільського відділення «Старий ринок» Групи відділень №2 (м. Тернопіль) Департаменту роздрібних продаж Центрального комерційного макрорегіону ПАТ «Укрсоцбанк» (надалі відповідач, банк) про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 07 лютого 2012 року між нею та Відповідачем було укладено договір поруки № 771/46-31 (надалі - договір), згідно з умовами якого [PERSON] взяла на себе обовязок в повному обсязі відповідати за зобовязаннями [PERSON], які виникли на підставі договору кредиту № 770/38-391-07 від 05 вересня 2007 року. На думку позивача, при укладенні спірного договору банком було порушено окремі норми чинного законодавства України, а тому такий правочин повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку, з огляду на положення ст.ст.203, 215 ЦК України. Крім того, [PERSON] посилається на норми ст.65 СК України та просить суд звернути увагу на те, що при укладенні спірного договору в обовязковому порядку повинна бути надана письмова згода її чоловіка [PERSON], з яким вона на момент укладення договору перебувала в шлюбі. Такої згоди чоловік позивача не надавав, а тому оспорюваний [PERSON] договір повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача також звернувся до суду із заявою про розгляд справи без його участі та просив відмовити у задоволенні позову з підстав, наведених у письмових запереченнях. Також представником відповідача подано заяву про застосування позовної давності до заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами. Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази надаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Під майном згідно з ч. 1 ст. 190 ЦК України маються на увазі не лише предмети матеріального світу, а також майнові права та обовязки. На підставі ч. 4 ст. 65 СК України укладений одним із подружжя договір створює обовязки для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сімї, а майно, одержане за цим договором, використане для задоволення потреб сімї. Згідно з ч. 1 ст. 553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Судом встановлено, що 27 лютого 2012 року [PERSON] в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] уклала з Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» в особі Тернопільського відділення «Старий ринок» Групи відділень №2 (м. Тернопіль) Департаменту роздрібних продаж Центрального комерційного макрорегіону ПАТ «Укрсоцбанк» договір поруки № 771/46-31, за яким взяла на себе зобовязання перед банком у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником [PERSON] зобовязань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту № 770/38-391-07 від 05 вересня 2017 року. За змістом цього договору його укладено [PERSON] не в інтересах своєї сімї, а в інтересах сторонньої особи [PERSON] Згідно зі ст.73 СК України за зобовязаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. Стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом встановлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї і те, що було одержане за договором, використано на її потреби. Таким чином, оскільки договір поруки укладено [PERSON] не в інтересах сімї, він не породжує для її чоловіка [PERSON] ніяких обовязків і за зобовязаннями поручителя за цим договором стягнення не може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. За зобовязаннями, які виникнуть з оспорюваного позивачем за цим договором, стягнення може бути накладено лише на особисте майно [PERSON] і на частку у праві спільної сумісної власності останньої та її чоловіка [PERSON], яка виділена в натурі. У правовідносинах, які є аналогічними тим, що виникли між сторонами, Верховним Судом України висловлено правову позицію про те, що договір укладений одним із подружжя, створює обовязок для другого з подружжя лише в тому разі, якщо договір укладено в інтересах сімї, а майно одержане за цим договором використовується для потреб сімї. Якщо договір одним із подружжя укладено не в інтересах сімї, він не створює обовязку для другого з подружжя і згоди останнього на його укладення законом не вимагається та відсутність такої згоди не може бути підставою для визнання такого договору недійсним (постанова від 12 вересня 2012 року за № 6-88цс12). За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для визнання договору поруки недійсним у звязку з відсутністю згоди на його укладення чоловіка [PERSON] [PERSON], а тому відмовляє позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог у звязку з їх безпідставністю. Оскільки судом встановлено безпідставність позовних вимог [PERSON] про визнання договору поруки недійсним, відсутні правові підстави для застосування позовної давності до цих вимог за заявою представника відповідача про застосування позовної давності. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed