Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 19.08.2019 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, в обґрунтування якого зазначила, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.07.2019 року вона придбала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , у [PERSON] [PERSON] . Згідно до п. 1.4 вищевказаного договору [PERSON] та [PERSON] повинні були знятися з реєстраційного обліку до 01 серпня 2019 року. 07.08.2019 [PERSON] була знята з реєстраційного обліку. Однак, відповідач [PERSON] до теперішнього часу не знявся з реєстрації за вищевказаною адресою, що перешкоджає позивачу, як власнику, вільно користуватися та розпоряджатися власністю. Просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 22.08.2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.09.2019 року відкрито провадження у справі в поряду спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву, в якій просить суд слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.07.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Василенко В.А., [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] придбала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно п. 4.1.1 Договору продавці зобов`язалися знятись з реєстрації в вищевказаній квартирі до 01 серпня 2019 року. Відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] , внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 32565547 від 26.07.2019 року. Згідно довідки № 3255 від 26.07.2019 року, виданої центром надання адміністративних послуг Авдіївської міської ради, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1993 року народження, [PERSON] , 1972 року народження. Згідно довідки про зняття з реєстрації місця проживання № 2252 від 07.08.2019 року, [PERSON] , 1972 року народження знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту № 01-011/001 від 11.12.2019 року, в квартирі за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] мешкає з 26.07.2019 року по теперішній час. Згідно ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником майна. Право користування є складовою частиною права власності на майно та припиняється автоматично з припиненням права власності. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Згідно ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд звертає увагу, на те, що відповідач згідно п. 4.1.1 договору купівлі-продажу від 26.07.2019 зобов`язався знятися з реєстрації в квартирі до 01 серпня 2019 року, однак не виконав вказані зобов`язання, що в свою чергу, обмежує право позивача на вільне користування та розпорядження своєю власністю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: [ADDRESS] , оскільки продавши квартиру [PERSON] втратив право володіти, користуватися та розпоряджатися нею, тому вимога є такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved