Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. У своєму позові позивач зазначив, що відповідач [PERSON] 21 вересня 2006 року уклала договір DZB0GK00770175, згідно якого та отримала в кредит кошти у розмірі 45 000 доларів США на термін до 20 вересня 2021 року. У порушенні норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала. У звязку із зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 22 серпня 2014 рік має заборгованість у розмірі 151 60, 79 доларів США, яке складається з 43 506,85 доларів США заборгованість за кредитом; 37 029,97 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 390,29 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 64 676,68 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 151 60, 79 доларів США, яке складається з 43 506,85 доларів США заборгованість за кредитом; 37 029,97 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 390,29 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 64 676,68 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] банк «ПриватБанк» - [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі та посилався на обставини викладені в позовній заяві. Просив стягнути з відповідача [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 151 60, 79 доларів США, яке складається з 43 506,85 доларів США заборгованість за кредитом; 37 029,97 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 390,29 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 64 676,68 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Відповідач та представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилались на обставини викладені в запереченні на позов. Зазначив суду, що позивачем нарахована відповідачу безпідставно занадто велика сума боргу та відсотків разом зі штрафами. Просив суд також застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову. Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06 травня 2016 року у відповідача витребуваний повний розрахунок заборгованості за кредитним договором. Вислухавши відповідача та представників сторін, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 21 вересня 2016 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство КБ «ПриватБанк», і [PERSON] було укладено договір DZB0GK00770175, згідно якого відповідач отримала в кредит грошові кошти у розмірі 45 000 доларів США на термін до 20 вересня 2021 року (а.с.8-9), що не заперечується відповідачем. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.ст.549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. З урахуванням наданих розрахунків вбачається, що у відповідач станом на 22 серпня 2014 року має заборгованість в розмірі 151 60, 79 доларів США, яке складається з 43 506,85 доларів США заборгованість за кредитом; 37 029,97 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 6 390,29 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 64 676,68 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань за договором. Що стосується посилання відповідача на пропущений строк позовної даності суд виходить з наступного. Згідно до матеріалів справи вбачається, що сторони визначили як строк дії договору до повного виконання сторонами своїх зобовязань за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 20 вересня 2021 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісячно, у розмірі та строки, визначені договором. Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок (стаття 253 ЦК України). Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Так, за зобовязанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Враховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Проте у звязку з порушенням [PERSON] умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду із позовом в березні 2009 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, у звязку із виниклою заборгованістю. Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, предявивши до суду позов. Таким чином, предявивши вимогу до боржника про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та пені, кредитор змінив строк виконання зобовязання, тому змінився і строк звернення до суду, тому позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із зазначеним позовом як до боржника, з пропуском цього строку 03 жовтня 2014 року, а тому відповідно до вимог статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, а також те, що в задоволені позову відмовлено, вимоги позивача про стягнення судового збору не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed