Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні 2017 року звернулась до суду із вимогами до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 30 000,00 грн. за період з 28 березня 2017 року по 30 вересня 2017 року включно та 562,50 грн. індексації аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що 28 жовтня 2000 року між сторонами був укладений шлюб, який в подальшому розірвано за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року. Від вказаного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей, а саме: доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 15 грудня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, доньки: [PERSON], [INFO] в розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з 16 грудня 2016 року і до досягнення нею повноліття, також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на дітей в сумі 14 110,84 грн. Вказане рішення суду відповідач ігнорує та не виконує, тому позивач змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права та порушеного права своїх дітей. В процесі розгляду справи позивач збільшила свої позовні вимоги, просила стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 46 050,00 грн. за період з 28 березня 2017 року по 30 листопада 2017 року включно та 1 360,00 грн. індексації аліментів. В судове засідання позивач не з'явилася, до суду надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням вищевикладеного Дніпровським районним судом м. Києва 26 січня 2018 року в судовому засіданні постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, вислухавши пояснення позивача дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України). Судом встановлено, що 28 жовтня 2000 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 липня 2015 року (а.с. 7). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 23 травня 2017 року державним виконавцем Дніпровського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Бондарчук Ю.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 54002934) про примусове виконання виконавчого листа № 755/18387/16-ц, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 17 травня 2017 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей: [PERSON] [INFO] в розмірі 1 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 грудня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття, [PERSON], [INFO] у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 грудня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.22-23). Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-94цс15 та від 16.12.2015р. № 2696цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ч. 1 ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Частиною 4 вказаної статті передбачено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Неустойка за прострочення сплати аліментів нараховується відповідно до розрахунку заборгованості, який відповідно до ч. 4 ст. 195 СК України обчислюється державним виконавцем. За даними, які викладені у довідці - розрахунку заборгованості по аліментах, яка надана Дніпровським РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві станом на 30 листопада 2017 року, згідно виконавчого листа № 755/18387/16-ц від 17 травня 2017 року, виданого Дніпровським районним судом міста Києва, за період з грудня 2016 року по листопад 2017 року у боржника [PERSON] виникла заборгованість по сплаті аліментів на загальну суму 27 500,00 грн. (а.с.49). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей, які присуджено за рішенням суду, при проведенні розрахунку пені за прострочення сплати аліментів по виконавчому листу суд бере за основу наданий позивачем розрахунок пені за період з 28 березня 2017 року по 30 листопада 2017 року, протягом якого відповідачем не сплачувались аліменти. Виходячи з предмету позову, позивачем окремо заявлено вимоги до відповідача про стягнення інфляційних збитків у розмірі 1 360,00 грн. із суми боргу у розмірі 27 500,00 грн. за період з 28 березня 2017 року по 30 листопада 2017 року. Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цивільними актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. За приписом ч. 5 ст. 11 ЦК України грошове зобов'язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов'язання згідно з рішенням суду є грошовим, відповідальність за невиконання такого зобов'язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Разом з тим, вирiшуючи питання про наявнiсть вини як умови застосування вiдповiдальностi, передбаченої ст. 625 ЦК, слiд враховувати особливiсть правової природи цiєї вiдповiдальностi. Беручи до уваги те, що наслiдки прострочення боржником грошового зобов'язання у виглядi iнфляцiйних нарахувань не є санкцiєю, а виступає способом захисту майнового права та iнтересу, який полягає у вiдшкодуваннi матеріальних втрат кредитора вiд знецiнення грошових коштiв унаслiдок iнфляцiйних процесiв та отриманнi компенсацiї вiд боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторовi, цi кошти нараховуються незалежно вiд вини боржника. Аналіз ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання. В той же час, правовідносини, які виникли між сторонами спору стосуються зобов'язальних відносин, які виникають між батьками дитини щодо утримання неповнолітньої дитини, в даному випадку, виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, тому в розрізі даного спору не має місця випадок, встановлений актами цивільного законодавства, щодо виникнення цивільних прав та обов'язків з рішення суду, як передбачено ст. 11 ЦК України. За таких обставин положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не застосовуються до правовідносин, які врегульовані положеннями сімейного законодавства, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача, як боржника в процедурі виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, оскільки між сторонами спору зобов'язальні правовідносини не виникають, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов'язання. За змістом ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. За нормою ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів та інфляційних збитків підлягає до часткового задоволення, а тому суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 46 050,00 грн., в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позов частково, присуджує стягнути з [PERSON] в дохід держави 640,00 грн. судового збору. Враховуючи наведене,

Outcome: partial