Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON], 04 січня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, шляхом визнання за нею 1/3 частини квратири № 6 по вул. 15 Квітня, 23 в м. Тернополі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 березня 1995 року Міським бюро технічної інвентаризації, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належала [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (на даний час [PERSON]Р.). 24 жовтня 2016 року адвокат [PERSON] в інтересах позивача звернувся до [PERSON] з пропозицією в добровільному порядку здійснити поділ вказаної квартири, однак жодної відповіді не отримав. Таким чином, домовленостей між співвласниками щодо поділу майна не існує. В судовому засіданні 11 квітня 2017 року представник позивача [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. В подальшому в судове засідання не зявився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав. В судовому засіданні 11 квітня 2017 року [PERSON] та його представник [PERSON], які також є представниками за довіреністю [PERSON], проти позову заперечили. В судові засідання, призначені на 10.30 год. 03 травня 2017 року та 11.00 год. 24 травня 2017 року, будучи належним чином повідомленими, не зявилися, заяв про відкладення судового засідання не подавали. Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Судом встановлено наступні обставини: Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 березня 1995 року Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації згідно з розпорядженням від 27 лютого 1995 року №10163, квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ИД № 011009 від 27 липня 2000 року, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області, шлюб між [PERSON] Анатолієвичем та [PERSON] розірвано, про що 25 березня 1998 року зроблено актовий запис № 178. Прізвище дружини після розірвання шлюбу [PERSON]. 10 січня 2001 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області зареєстровано шлюб між [PERSON] Радованом та [PERSON], про що зроблено актовий запис № 1630, прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON], що підтверджується Довідкою № 116, виданою Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільської міської ради Тернопільської області від 16 січня 2001 року. 24 жовтня 2016 року адвокат [PERSON] в інтересах позивача [PERSON] поштовим відправленням направив [PERSON] пропозицію в добровільному порядку здійснити поділ квартира [ADDRESS]. Даних про наявність домовленості між співвласниками щодо поділу майна суду надано не було. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Підстав відступу від рівності часток у спільному майні, а також наявності домовленості між співвласниками щодо поділу майна судом не встановлено. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, та зважаючи на те, що невизначення частки позивача в спільному сумісному майні зумовлює неможливість [PERSON] здійснювати право розпорядження та володіння своєю часткою, суд приходить до переконання, що квартира [ADDRESS] є обєктом права спільної сумісної власності і підлягає поділу між сторонами в рівних частинах, а тому позов підлягає до задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з [PERSON] та [PERSON] в користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в розмірі 341 грн. 49 копійок з кожного. Керуюючись ст.ст. 10, 11 ч.1 ст. 60, ч.1 ст.61, ст.ст. 210 - 222 ЦПК України, ст. 316, 317, 372\~\~ЦК\~\~України,\~\~суд, -

Outcome: approved