Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON], у якому просила визнати додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] тривалістю у два місяці, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 28.05.2015 року за №1-317 на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є громадянкою [PERSON] Беларусь, постійно мешкає у м. Мінськ. 09.05.2014 року у м. Харкові помер батько позивачки [PERSON]. Після смерті батька відкрилась спадщина на майно, яке належало померлому на праві власності, а саме: однокімнатну квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. Заповіт спадкодавцем не складався. Після смерті [PERSON] позивачка була єдиною спадкоємницею першої черги за законом. Вважає, що відповідач [PERSON], який приходився рідним братом померлому, умисно не повідомив їй про смерть [PERSON] У серпні 2015 року вона у мережі інтернет дізналася, що її розшукують у м. Харкові для вступу у спадщину після смерті батька [PERSON] Однак при зверненні її представника до Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на те, що 28.05.2015 року за р.№1-317 спадкоємцю 2-ї черги рідному брату померлого [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину на зазначену вище квартиру. Позивачка просить визнати причину пропуску строку для прийняття спадщини поважною у звязку з великою відстанню між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна. Крім того, просить визнати свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON], недійсним, тому що воно видане особі, яка не мала право на спадкування. У судовому засіданні представник позивача позовну заяву підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник проти позову заперечували. В судовому засіданні вони пояснили, що 09.05.2014 року у м. Харкові помер його старший брат [PERSON], що на день смерті був зареєстрований та мешкав за адресою: [ADDRESS]. Відповідач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, повідомивши нотаріусу, що у померлого є донька [PERSON], місцезнаходження якої йому відомо не було. Нотаріусом приймались заходів щодо встановлення доньки померлого, але остання до нотаріальної контори не зявилася, заяву про прийняття спадщини у встановлений строк не подала. Йому, як спадкоємцю другої черги 28.05.2015 року було видане Третьою Харківською державною нотаріальною конторою свідоцтво про право на спадщину на однокімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] після смерті [PERSON] Відповідач вважає, що відсутні підстави для визнати причину пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини поважною у звязку з великою відстанню між місцем постійного проживання спадкоємця і місцем знаходження спадкового майна. [PERSON] свідомо не спілкувалася з батьком, розірвала з ним будь-які стосунки та згадала про нього та його майно тільки після його смерті. Третя особа завідувач Третьої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] в судове засідання зявилася, подала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила наступне. 09.05.2014 року у м. Харкові помер [PERSON], що на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO]. 03.11.2014 року до Третьої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернувся [PERSON], рідний брат спадкодавця, заява була зареєстрована у книзі обліку та реєстрації за №901, на її підставі було заведено спадкову справу №387/2014. [PERSON] було повідомлено нотаріальній конторі, що у спадкодавця є донька [PERSON], місцезнаходження якої йому не було відомо. У звязку з чим на підставі ст. 63 Закону України «Про нотаріат» було зроблено виклик спадкоємиці до держнотконтори шляхом публічного оголошення про це у пресі, але донька до нотаріальної контори не зявилася. Крім того, нотконторою було зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області для встановлення місця реєстрації доньки спадкодавця, у відповіді на який було вказано, що [PERSON] у м. Харкові та Харківській області не зареєстрована. На час відкриття спадщини [PERSON] не проживала та не була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» від 10.12.2014 року за №22619/2/0705. Таким чином, [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину. На підставі поданих документів спадкоємцю другої черги [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS]. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають виходячи з наступного. Статтями 10, 11, 58, 60, 179 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Зібрані та досліджені у судовому засіданні матеріали справи підтверджують наступне. 09.05.2014 року у м. Харкові помер [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на майно, яке належало померлому на праві власності, а саме: однокімнатна квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], у якій [PERSON] був зареєстрований та мешкав на час смерті. Заповіт спадкодавцем [PERSON] не складався. 03.11.2014 року до Третьої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого [PERSON] звернувся [PERSON], рідний брат спадкодавця, заява була зареєстрована у книзі обліку та реєстрації за №901, на її підставі було заведено спадкову справу №387/2014. [PERSON] було повідомлено нотаріальній конторі, що у спадкодавця є донька [PERSON], місцезнаходження якої йому не було відомо. На підставі ст. 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори 13.01.2015 року було зроблено виклик спадкоємиці [PERSON] до держнотконтори шляхом публічного оголошення про це у пресі (газета «Премєр експрес» №5(5613) від 13.01.2015 року), але донька до нотаріальної контори не зявилася. Крім того, 12.01.2015 року нотаріусом Третьої Харківської державної нотаріальної контори було зроблено запит до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Харківській області для встановлення місця реєстрації доньки спадкодавця, у відповіді на який 28.01.2015 року було вказано, що [PERSON] у м. Харкові та Харківській області не зареєстрована. На час відкриття спадщини [PERSON] не проживала та не була зареєстрована разом зі спадкодавцем за однією адресою, що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» від 10.12.2014 року за №22619/2/0705. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Суд погоджується з відповідачем та його представником про те, що причина пропуску [PERSON] строку для прийняття спадщини не може бути визнана поважною, оскільки саме по собі незнання про смерть спадкодавця [PERSON] без установлення інших об'єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку. Аналогічна правова позиція міститься у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року та 04 листопада 2015 року. Відповідно до ст.1272 ЦК України спадкоємець, який не подав заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін, він вважається таким, що не прийняв її. Таким чином, [PERSON] вважається неприйнявшою спадщину. Згідно п.2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини. У звязку з чим та на підставі поданих спадкоємцем [PERSON] документів, які підтверджують його родинні звязки із спадкодавцем [PERSON], встановлюють місце відкриття спадщини, підтверджують право власності на майно, спадкоємцю другої черги [PERSON] нотаріусом було видано свідоцтво про право власності на спадщину за законом на квартиру №113, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Леніна, 29. Стаття 11 ЦПК України закріплює принцип диспозитивності цивільного процесу, ч. 1 зазначеної статті вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З положення цієї статті також випливає, що суд, за загальним правилом, не повинен виявляти ініціативи у збиранні доказів, про докази, їх кількість та якість повинні піклуватися сторони, оскільки саме на них законом покладений обовязок доказування суду тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд, знову таки, тільки сприяє сторонам у витребуванню таких доказів. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, відповідно до ст.154 ЦПК України заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на квартиру [ADDRESS], вжиті ухвалою суду від 06.11.2015 року, підлягають скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed