Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 25 листопада 2013 року звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області, за участі третьої особи відділу Держземагенства в Кодимському районі, про визнання в порядку спадкування за законом права приватної власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його батька [PERSON]. В позовній заяві вказав, що 10 серпня 2005 року помер його батько [PERSON], факт родинних відносин з яким встановлено рішенням Кодимського районного суду від 20 лютого 2014 року. Після смерті батька залишилась спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Щершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області. Позивач є єдиним спадкоємцем спадщини померлого батька за законом, на момент його смерті проживав разом з ним, тому звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус відмовила у видачі цього свідоцтва через відсутність оригіналу державного акту на земельну ділянку, який втрачено. В ході розгляду справи позивач [PERSON] доповнив свій позов вимогами про встановлення факту батьківства померлого [PERSON] по відношенню до нього (позивача) (а.с.2-3,59). В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримав та просив його задовольнити, вказавши, що померлий [PERSON] є його рідним батьком, все життя визнавав його (позивача) своїм сином, однак у свідоцтві про народження позивача [PERSON] не вказаний його батьком. З підстав спільного проживання з померлим спадкодавцем, просив визнати за ним право власності на належну померлу спадщину, зокрема на земельну ділянку, державний акт на яку втрачено. Представник відповідача Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області в судове засідання не прибув, попередньо надавши до суду заяву про розгляд справи без нього, позов [PERSON] визнав (заява представника відповідача №115 від 20 травня 2015 року а.с.24,82). Представник третьої особи відділу Держземагенства в Кодимському районі в судове засідання також не прибув, але надав заяву про розгляд справи без нього, проти задоволення вимог позивача не заперечував (а.с.54). Представник третьої особи СТОВ «Маяк» в судове засіданні не прибув, будучи належним чином повідомленим про виклик до суду (а.с.75,81). Вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані ним письмові докази, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін і інших осіб, суд відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України вважає можливим позов задовольнити з таких підстав. Відповідно до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився 04 листопада 1960 року (актовий запис про народження №82 від 03 грудня 1960 року, свідоцтво про народження ІІ-ЖД №308978, повторно видане 03 лютого 1977 року Кодимським відділом РАЦС). В графі «мати» вказано [PERSON], в графі «батько» відомості відсутні (а.с.8). У грудні місяці 2013 року [PERSON] звернувся до Кодимського районного суду із заявою про встановлення батьківства померлого [PERSON] (цивільна справа №503/2567/13). Рішенням Кодимського районного суду від 20 лютого 2014 року заяву [PERSON] було задоволено та встановлено факт батьківства [PERSON] відносно позивача [PERSON] Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25 листопада 2014 року рішення Кодимського районного суду від 20 лютого 2014 року у цивільній справі №503/2567/13 було скасоване, а заява [PERSON] про встановлення факту батьківства відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України була залишена без розгляду, оскільки під час розгляду справи про встановлення цього юридичного факту було виявлено спір про право (а.с.48-49). Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України, якщо під час розгляду справи про встановлення юридичного факту було виявлено спір про право, заява залишається без розгляду, а вимоги про встановлення юридичного факту підлягають розглядові у позовному провадженні разом з вимогами про спір щодо права. Відтак, поєднання вимог позивача [PERSON] про встановлення факту батьківства та визнання права власності на спадкове майно померлого [PERSON] в одному провадженні суд визнає правомірним. У звязку з розглядом судом цивільної справи №503/2567/13 провадження у цій справі було зупинено з 05 травня 2014 року по 03 лютого 2015 року (а.с.42, 50). Відповідно до ст.130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт його батьківства може бути встановлено за рішенням суду.Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови №5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини. В третьому абзаці п.13 вказаної постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, що факт батьківства може бути встановлено за наявності однієї з таких обставин: 1) спільне проживання батьків дитини і ведення ними спільного господарства, яке не припинилось до її зачаття; 2) спільне виховання дитини; 3) спільне утримання дитини; 4) докази, що з вірогідністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Крім цього, Пленум Верховного Суду України в абз.3-5 п.7 постанови №3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вказав, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матірю дитини, факт батьківства може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. З довідок Шершенецької сільської ради Кодимського району №1050, 1051 та 1052 від 01 листопада 2013 року вбачається, що померлий [PERSON] та мати позивача [PERSON] проживали разом однією сім»єю як подружжя. Таким чином, судом отримані достатні докази, які достовірно підтверджують факт походження позивача [PERSON] від [PERSON]; факт постійного проживання ними однією сімєю як батька та сина; факт ведення ними спільного господарства; факт визнання позивачем [PERSON] померлого [PERSON] своїм батьком, а померлим [PERSON] визнання позивача своїм сином. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] у частині позовних вимог, які стосуються батьківства [PERSON] Задоволення позову [PERSON] та встановлення в судовому порядку факту батьківства померлого [PERSON] відносно заявника, відповідно до ст.130 СК України є підставою для внесення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних змін до актового запису про народження заявника №82 від 03 грудня 1960 року. Окрім цього, судом встановлено, що 10 серпня 2005 року помер [PERSON] (актовий запис про смерть №28 від10 серпня 2005 року, свідоцтво про смерть серії 1-ЖД №027716, видане 10 серпня 2005 року Шершенецькою сільською радою Кодимського району Одеської області). Місце відкриття спадщини с.Шершенці Кодимського району Одеської області (а.с.9). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). До складу спадкового майна померлого [PERSON] ввійшла земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва №51/985, площею 2.67 га., яка розташована на території Шершенецької сільської ради Кодимського району Одеської області та належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД №001878, виданого 17 березня 2004 року Кодимською районною державною адміністрацією Одеської області відповідно та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №436. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України. Судом встановлено, що за життя [PERSON] заповіту не склав, тому належне йому спадкове майно має успадковуватись за правовими нормами, що регулюють спадкування спадщини за законом. Отже, відповідно до ст.1261 ЦК України спадкоємцем спадкового майна померлого [PERSON] за законом першої черги є позивач [PERSON] Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом чи за заповітом має право прийняти спадщину. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час її відкриття проживав окремо від спадкодавця, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України). Судом на підставі довідки Шершенецької сільської ради Кодимського району №1178 від 06 грудня 2013 року встановлено, що позивач [PERSON] та померлий [PERSON] на день смерті останнього постійно проживали разом в одному помешканні - в с.Шершенці по вул.М.Баркара, буд.32 Кодимського району Одеської області (а.с.69). З цих підстав у відповідності з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України позивач [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину померлого батька [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно. Матеріали справи містять належні докази звернення позивача [PERSON] до нотаріуса з заявою пор видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Після звернення позивача з вказаною заявою, нотаріус запропонувала йому надати оригінал державного акту на землю, однак оригіналу вказаного документу позивач нотаріусу не надав через його втрату, оголошення про що було розміщене в газеті «Вісті Кодимщини» №45 від 09 листопада 2013 року. Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з цим нотаріус своїм листом №973/02-14 від 08 листопада 2013 року відмовили позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.4). Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до ст.392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає ст.16 ЦК України, у звязку з чим його позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.3 ст.1268 та ч.1 ст.1270 ЦК України він прийняв спадщину померлого батька. На підставі викладеного,

Outcome: approved