Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач [PERSON] (02068, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (18030, [ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]) про стягнення боргу за договором позики вказуючи, що в серпні 2011 року до нього звернувся його знайомий [PERSON] з проханням надати йому в борг 25000 грн. 15.08.2011 року, відповідно до платіжного доручення № 6950 від 15.08.2011 року, він перерахував на особистий банківський рахунок відповідача відповідну суму грошових коштів з призначенням платежу «Надання коштів в борг. Без ПДВ». Дата повернення грошових коштів не обговорювалась, проте було домовлено, що відповідач поверне гроші на протязі короткого часу за вимогою позивача. Позивач вказує, що 24 лютого 2018 року ним на адресу відповідача було надіслано вимога про повернення суми боргу в розмірі 25000грн. та сплати процентів, відповідно до ст. 1048 ЦК, в розмірі 21533,00грн. за 2384 дні користування коштами (станом на 23 лютого 2018 року) в строк до 25 березня 2018 року. На сьогоднішній день відповідач грошові кошти так і не повернув, що порушує його майнові права. Відповідно до розрахунків, розмір процентів за користування грошовими коштами станом на 22 травня 2018 року становить 22573,12 грн. Просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у розмірі 25000 грн.00 коп.; 22573 грн. 12 коп. проценти за користування грошовими коштами; 223грн. 57 коп. 3% річних та 895 грн. 18 коп. інфляційних; а загалом 48691 грн. 87 коп. ; судові витрати покласти на відповідача. 22 червня 2018 року ухвалою суду було відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача за дорученням [PERSON] надав суду заяву про слухання справи за його відсутності. Також вказав, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі. Про день, час та місце слухання справи був повідомлена належним чином. Суд на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, що відповідно до платіжного доручення № 63950 від 15.08.2011 року [PERSON] було перераховано на імя [PERSON] 25000,00грн. В даному платіжному дорученні зазначено призначення платежу : «Надання коштів в борг. Без ПДВ». Також, відповідно до Довідки № 05-3070622 від 28.08.2015 року , [PERSON] дійсно є стороною за Договором банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної картки № 008-28526-210810 від 21.08.2010 року, згідно умов якого було відкрито поточний рахунок № 26208700002940 в гривні, з якого 15.08.2011 року було перераховано грошові кошти в розмірі 25000,00 грн. на поточний рахунок № 26255904958694. 23 лютого 2018 року позивачем [PERSON] на адресу [PERSON] було направлено вимогу про повернення суми боргу в розмірі 25000грн. та сплати процентів в розмірі 21533 грн. 10 коп. за 2384 дні користування коштами (станом на 23 лютого 2018 року) в строк до 25 березня 2018 року. Станом на сьогоднішній день відповідач грошові кошти не повернув. Статтею 1046 Цивільного кодексу України, встановлено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у простій письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобовязання повинні виконуватися належним чином і в строк відповідно до вказівок закону, договору. Згідно ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Так, судом встановлено, що відповідач грошові кошти отримав, а свої зобовязання щодо повернення грошових коштів не виконав. Кошти до сьогодні не повернуті. До стягнення з відповідача на користь позивача слід стягнути борг в сумі 25000грн.00коп., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 22573 грн. 12 коп. ( 9,13% (облікова ставка НБУ) Х 2472 днів прострочення); 3% річних в розмірі 223 грн. 57 коп. (3% х 58 днів прострочення), 895грн.18 коп. інфляційні витрати ., а всього 48691грн.87коп. Також, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь позивача [PERSON] понесені ним судові витрати в розмірі 704 грн. 80 коп. \~ \~ \~ \~Враховуючи вищевикладене, надані суду письмові докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для повного задоволення даного позову. На підставі ст. ст. 526, 530, 612, 625, 1046, 1047, 1048, 1050 ЦК України,

Outcome: approved