Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до суду із позовом до територіальної громади Старостинського округу №1 с. Баламутівка Юрковецької сільської ради в особі Баламутівської сільської ради Чернівецького району Чернівцької області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просить визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі [PERSON] , померлої [INFO] в с. Баламутівка Заставнівського району Чернівецької області, актовий запис про смерть №17. Посилається на те, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] зробила особисте розпорядження щодо належного їй майна на випадок своєї смерті, відповідно до якого все своє майно заповіла внучці [PERSON] . Спадкоємцями, які б мали право на обов`язкову частку при спадкуванні за заповітом, є її діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які спадщину не приймали та на неї не претендують. В свою чергу, позивачка [PERSON] з моменту відкриття спадщини фактично вступила у фактичне користування спадковим майном, а саме: проводила ремонти в зазначеному житловому будинку, обробляла земельну ділянку, проводила поминки після смерті бабусі [PERSON] , продовжує доглядати за її могилою. Також посилається на те, що з метою оформлення спадщини вона звернулася до державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак у його видачі нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з тим, що нею не було надано належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на дане майно за [PERSON] . Відсутність правовстановлюючих документів на будинковолодіння є перешкодою в оформленні спадщини. Саме тому, позивач змушена в судовому порядку визнавати право власності на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, попередньо надали суду заяву, в якій просили розгляд справи провести в їх відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача територіальної громади Старостинського округу №1 с. Баламутівка Юрковецької сільської ради в особі Баламутівської сільської ради Чернівецького району Чернівцької областів підготовче засідання не з`явився, подав суду заяву про визнання позову та проханням розглянути справу без участі представника територіальної громади. Із врахуванням неявки сторін в судове засідання фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не проводилася. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, врахувавши заяви учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, при цьому суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб, та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Дана правова позиція також закріплена в п.9 Інформаційного листа № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року, в якому зазначено: «якщо спадщина відкрилась до набрання чинності ЦК, судам слід враховувати, що ст. 549 ЦК УРСР було визначено перелік дій, які свідчать про прийняття спадщини фактичний вступ у володіння та управління спадковим майно». Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що вбачається із копії повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.11.2000 (а.с.8). Після смерті останньої відкрилася спадщина, до складу якої входить, зокрема, житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Судом встановлено, що померла [PERSON] зробила особисте розпорядження щодо належного їй майна на випадок своєї смерті, відповідно до якого все своє майно заповіла внучці [PERSON] , про що свідчить копія заповіту, посвідченого 22.03.1988 секретарем виконкому Баламутівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області та зареєстрованого в реєстрі за №4 (а.с.13), який на час відкриття спадщини змінений та скасований не був. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 21.11.2008 вбачається, що [PERSON] у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до ст. ст. 534, 535 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. На виконання зазначених вимог закону судом встановлено, що спадкоємцями, які мають право на обов`язкову частку спадкового майна померлої [PERSON] при спадкуванні за заповітом є її діти - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які не прийняли спадщину після смерті матері та у шестимісячний строк звернулися до державного нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, чинного на час відкриття спадщини, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] від спадщини не відмовилася, в одразу після смерті бабусі вступила в управління та володіння спадковим майном: брала участь у її похоронах, доглядає за господарством, обробляє земельну ділянку, доглядає за могилою бабусі. Дана обставина підтверджується довідкою виконкому Юрковецької сільської ради №30 від 21.01.2021, з якої вбачається, що [PERSON] у встановлений законом термін прийняла спадщину: похоронила покійну бабусю, провела поминки, здійсила ремонт належного покійній житлового будинку, обробила земельну ділянку. Отже, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч.4 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ч. 1 ст. 1268, ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини позивачка [PERSON] звернувся до державного нотаріуса Заставнівської державної нотаріальної контори Чернівецької області із заявою про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами. Однак, у видачі свідоцтва нотаріусом було відмовлено, оскільки нею не були надані належним чином оформлені документи, що посвідчують право власності на згадане майно за [PERSON] , що вбачається з постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 23.09.2020. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69. В інформаційному листi Вищого Спецiалiзованого Суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ вiд 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» сказано, що записи у по-господарських книгах, при вирішенні питання про визнання права власності на житлові будинки i споруди у порядку спадкування, оцiнюються у сукупності з iншими доказами, таким як: рiшення про оформлення права власностi громадян на будинки, технiчним паспортом на будiвлi, документами про вiдведення в установленому порядку земельних дiлянок пiд забудову тощо. В п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» зазначено, що право власності на житловий будинок, збудований громадянами на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Частинами 3, 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень. Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] належав [PERSON] . Вказане підтверджується довідкою - характеристикою Заставнівського РБТІ №431 від 20.12.2017 (а.с.50), витягом з погосподарської книги №10 за 2016-2020, особистий рахунок №0484-1, з якого вбачається, що житловий будинок за адресою: [ADDRESS] з належними до нього господарськими будівлями та спорудами належав [PERSON] . З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] набула право власності на спірний житловий будинок з погосподарськими будівлями, проте не зареєструвала його належним чином. Відповідно до другого абзацу пункту 3.1 розділу ІІІ Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого Наказом від 19.03.2013 р. №95 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема iз правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо iнше прямо не випливає iз закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України в разi вiдсутностi документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, дають суду право зробити висновок, що позовні вимоги обґрунтовані і їх слід задовольнити з метою реалізації позивачем своїх законних спадкових прав. Згідно ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершено розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки в судове засідання, призначене на 11:00 год. 15.04.2021 учасники справи не з`явилися, а повне судове рішення складено (в межах строку, встановленого ч.6 ст.259 ЦПК України, з урахуванням вихідних днів) 19.04.2021, то датою ухвалення даного судового рішення є 19.04.2021. На підставі викладеного та

Outcome: approved