Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-29 00:00:00

Позивач 13 лютого 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа: Ленінський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про зменшення розміру аліментів (а.с.2-4). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 26 листопада 2005 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.02.2014 року. Від даного шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO], а також [PERSON], [INFO], яку позивачем було усиновлено. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2013 року із позивача на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2 182,00 грн. Також, позивач зазначив, що на момент ухвалення рішення щодо стягнення аліментів на утримання дітей, він займався підприємницькою діяльністю та мав прибуток, який був достатнім для сплати вищевказаної суми аліментів. З липня 2014 року по теперішній час він не займається підприємницькою діяльністю, а з листопада 2014 року працює на посаді головного бухгалтера в КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №5» ДМР. На теперішній час його заробітна плата становить 2 274,70 грн. на місяць. Враховуючи вищевикладене позивач вимушений був звернутися до суду із даним позовом, в якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь [PERSON] на утримання доньок - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на 1/3 частину з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги та просив суд їх задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування позовних вимоги посилався на обставини зазначені в позові та надані суду докази. Відповідачка в судове засідання не з'явилась. Про час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку. До суду надала письмову заяву, в якій просила справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Надала письмові заперечення, в яких посилаючись на викладені в запереченні обставини, проти вимог позовної заяви заперечувала у повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні (а.с.26-27). Третя особа в особі свого законного представника в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомляла. Письмових заяв про розгляд справи без участі представника не надсилала. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року було розірвано (а.с.30). На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 грудня 2013 року з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 2 182,00 грн. щомісячно і до досягнення дітьми повноліття (а.с.5). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 грудня 2014 року з [PERSON] стягнуто неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 058,06 грн. (а.с.31-32). З 26 грудня 2014 року [PERSON] призначено на посаду головного бухгалтера в КЗ «Дніпропетровська міська клінічна лікарня №5» ДМР (а.с.17), дохід якого за листопада-грудень 2014 року становить 2 729,64 грн. (а.с.13). Крім того, [PERSON] є зареєстрованим як фізична особа-підприємець з 11 листопада 2003 року, жодних відомостей щодо припинення ним підприємницької діяльності не має (а.с.33-34). Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Однак позивачем, не зважаючи на покладений на нього обов'язок доказування, згідно до ст..60 ЦПК України, взагалі не надано доказів того, що його матеріальне становище змінилось чи то погіршилось, щоб ускладнювало виконання ним своїх батьківських обов'язків щодо утримання дітей. Відповідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності зв'язку у сукупності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими та взагалі недоведеними, у зв'язку із чим, вимоги [PERSON] є такими, що задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання щодо судових витрат, у відповідності до ст..88 ЦПК України, суд вважає, що сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed