Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач 12.11.2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на земельну ділянку в с. Хоросно по вул. Шкільна, 41, Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04.10.2014 року померла її мати, [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якої серед іншого увійшло право власності на вказану вище земельну ділянку. Позивач у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Пустомитівського нотаріального округу Львівської області [PERSON], та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна а саме: житловий будинок та дві земельні ділянки в с. Хоросно. Однак вона не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку на земельну ділянку в с. Хоросно, по вул. Шкільна, 41, оскільки свідоцтво про право власності на таку було видане на імя матері 13.10.2014 року, тобто після смерті останньої. У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, та простить такі задовольнити. Відповідач [PERSON] та її пердставник, [PERSON], в судове засідання не зявилися, остання подала заяву про визнання позову та розгляд справи у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про визнання позову та розгляд справи у її відсутності. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень п.24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~за змістом ч.4\~ст.206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в\~постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про смерть серії І-СГ № 363065 від 06.10.2014 року; свідоцтво про смерть серії І-СГ № 494664 від 05.02.2018 року; копію паспорта громадянина України серії КВ 1416870 від 02.06.2018 року; копію свідоцтва про народження серії ІІ-ЯР № 396903 від 30.12.1958 року; копію свідоцтва про одруження серії ІІ-АБ № 760787 від 20.02.1981 року; довідку Раковецького старостинського округу № 640 від 26.10.2018 року; копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.2015 року № 387; копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.2015 року № 393; копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.05.2015 року № 390; копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 27990077 від 13.10.2014 року; копію свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії СТА 226552 від 13.10.2014 року; заяви відповідачів про визнання заявлених позовних вимог, що свідчить про визнання ними обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач у встановлений строк вступив в управління та володіння спадковим майном, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця; те що позивач являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідачі визнали позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved