Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.09.2019 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, в обґрунтування якої зазначив, що згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2005 року у справі № 2-5343/05, з нього на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 05 липня 2005 року, і до повноліття дитини. Зазначив, що на теперішній час у нього змінився майновий стан, він не працює, оскільки на теперішній час оскаржує рішення про своє звільнення. Крім того, він має ще одну дитину [PERSON] , [INFO] , яка перебуває на його утриманні. У зв`язку із зміною майнового стану позивач просить суд зменшити розмір аліментів стягнутих з нього за рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2005 року у справі № 2-5343/05, з нього на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 частки його доходів щомісячно на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, а також відкликати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2005 року. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2019 року відмовлено в задоволенні заяви [PERSON] про забезпечення позову. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09.09.2019 року справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів передано за підсудністю до Селидівського міського суду Донецької області. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 24.10.2019\~року позовну\~заяву залишено\~без руху\~та надано\~строк для\~усунення недоліків. Ухвалою Селидівського\~міського суду\~Донецької області\~від 15.11.2019\~року справу\~прийнято до\~свого провадження\~та призначено\~у справі\~підготовче судове\~засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та зазначив, що після винесення рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2005 року в нього змінився майновий і сімейний стан, у зв`язку з чим є підстави для зменшення розміру аліментів стягнутих судом на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила та зазначила, що їх спільний з позивачем син має захворювання та за станом здоров`я потребує санаторно-курортного та медикаментозного лікування. У зв`язку з чим, просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2005 року у справі № 2-5343/05, з [PERSON] на користь відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходу щомісячно, починаючи з 05 липня 2005 року, і до повноліття дитини. Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.11.2016 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до командувача Національної гвардії України [PERSON] , командира військової частини [NUMBER] полковника [PERSON] про визнання протиправними та скасування наказів. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 24.01.2019 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду реєстраційної служби Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 11.11.2006 року, про що складено відповідний актовий запис № 887. Після реєстрації шлюбу прізвище дружині присвоєно « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 05.06.2007 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Павлограду Павлоградського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради» від 13.12.2019 року, у [PERSON] [INFO] , встановлено діагноз: сколіоз ідіоматичний і ст., хронічний тонзіміт, компенсований. За висновками ЛКК за станом здоров`я потребує санаторно-курортного та медикаментозного лікування. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.\~141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.\~181\~СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями ст.\~183\~СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В частині першій ст.\~192\~СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс\~України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192\~СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду Українивід 05 лютого 2014 року № 6-143цс13. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Згідно п. 23 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України\~при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Суд звертає увагу, що після винесення рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20.10.2005 року у позивача [PERSON] [INFO] народилася дитини [PERSON] , яка перебуває на його утриманні, у зв`язку з чим на думку суду в нього змінилося матеріальне та сімейне становище, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Натомість вирішуючи позовні вимоги [PERSON] щодо визначення розміру аліментів, слід зазначити наступне. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 2037-VIII частину другу статті 182\~СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Визначаючи розмір аліментів на дитину (дітей), суд не може визначити їх розмір на одну дитину менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (до внесення змін у статтю 182 СК України, яким визначався розмір 30 %). Таким чином, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~15\~травня 2006\~року за\~№ 3\~«Про застосування\~судами окремих\~норм Сімейного\~кодексу України при розгляді\~справ щодо\~батьківства,\~материнства та\~стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення чи то зменшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Вказана правова позиція зазначена постанові Верховного Суду від 12.09.2018 року у справі № 459/2181/17. Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що встановлення розміру аліментів на рівні 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є соціальною гарантією нижчої межі аліментів на дитину та в аспекті вищезазначеного не може встановлюватися судом в рішення, як розмір частки доходу платника аліментів. Суд критично ставиться до посилання позивача [PERSON] на наявність мінливого доходу та тривання процедури судового оскарження його звільнення, як підставу для зменшення розміру аліментів, оскільки питання щодо стягнення аліментів у твердій грошовій сумі сторонами не порушувалися та не було предмет розгляду. Враховуючи обставини справи, те, що у позивача змінився сімейний та майновий стан, так як він на його утримання перебуває ще одна неповнолітня дитина, суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим розмір аліментів стягуваних з нього за рішенням Павлоградського міськрайонного\~суду Дніпропетровської\~області №\~2-5343/05\~від 20.10.2005\~року необхідно зменшити до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 185 СК України той з\~батьків,\~з кого\~присуджено стягнення\~аліментів на\~дитину,\~а також\~той з\~батьків,\~до кого\~вимога про\~стягнення аліментів\~не була\~подана,\~зобов`язані\~брати участь\~у додаткових\~витратах на\~дитину,\~що викликані\~особливими обставинами\~(розвитком\~здібностей дитини,\~її хворобою,\~каліцтвом тощо). Розмір\~участі одного\~з батьків\~у додаткових\~витратах на\~дитину в\~разі спору\~визначається за\~рішенням суду,\~з урахуванням\~обставин,\~що мають\~істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Враховуючи наведені вище положення ст. 185 СК України, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо потреби сина\~ [PERSON] ,\~ [INFO] \~в санаторно-курортному\~та медикаментозному\~лікування,\~як підставу\~для відмови\~в задоволення\~позову про\~зменшення аліментів,\~оскільки вказане\~питання може\~бути вирішено\~шляхом пред`явлення\~ [PERSON] \~щодо участі\~ [PERSON] \~у додаткових\~витратах на\~дитину у разі їх наявності. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial