Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.01.2019 року звернулася до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. За вищевказаною адресою зареєстрованим також значиться її син [PERSON] Відповідач з березня 2014 року за вищевказаною адресою не проживає. Також зазначила, що на теперішній час вона вимушена переплачувати гроші за комунальні послуги та не може вільно розпорядитися своїм майном. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та усунути перешкоди в здійсненні права користування та розпорядження квартирою, шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 12.02.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву із підтриманням позовних вимог та просить суд задовольнити їх у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не з'явився. У відповідності з вимогами ст. ст. 280-281 ЦПК України, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Представник третьої особи відділу реєстрації місця проживання громадян [PERSON] міської ради належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи, у судове засідання не зявився. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS], належить позивачу [PERSON] на підставі до договору купівлі продажу квартири від 31.12.1999 року. Згідно довідки виданої відділом реєстрації місця проживання громадян [PERSON] міської ради № 08-4/141 від 05.02.2019 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстрованим значиться [PERSON]. Відповідно до акту від 25.01.2019 року, зареєстрований за адресою: [INFO], [PERSON] з березня 2014 року в квартирі не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. У відповідності до ст.\~405\~ч.\~2\~ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.\~72\~ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку. Вищевказані докази в їх сукупності приводять суд до переконання, що відповідач [PERSON] не мешкає в житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, це відповідно до ст.\~405\~ч.\~2\~ЦК України є підставою для визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В судове засідання не надано доказів, які б свідчили про те, що причини відсутності відповідача у спірному приміщенні понад один рік є поважними. Підсумовуючі вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є такими, що підлягають задоволенню, а саме слід визнати відповідача [PERSON],\~таким,\~що втратив\~право користування\~житловим приміщенням\~-\~квартирою,\~що розташована\~за адресою:\~[ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved