Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2014 року звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що вона та відповідачі у справі є співвласниками ізольованої однокімнатної квартири [ADDRESS] Ухвалою Києво-Святошинського Святошинського районного суду Київської області у цивільній справі № 369/2214/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійні вимоги [PERSON] про поділ майна подружжя було затверджено мирову угоду сторін за якою за позивачем було виразно право власності на 1/3 частку спірної квартири, що складає 15,66 квадратних метрів від загальної площі майна. Спірне житлове приміщення має наступні характеристики: однокімнатна, загальна площа 47,0 кв.м., житлова площа - 21,2 кв.м., реєстраційний № 35922867. У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, виданого 23.09.2013 року Реєстраційною службою Києво-Святошинського РУЮ Київської області за номером 9830301 позивач є власницею 1/3 частки спірного житлового приміщення, який має реєстраційний номер 1308658322224. Проте, з моменту затвердження в судовому порядку мирової угоди відповідачами, тобто з червня місця 2013 року, у зв'язку з тим, що відповідачі систематично перешкоджають позивачу у користуванні власністю, не дають змоги зробити копії ключів від вхідної двері та, зокрема, коли [PERSON] інколи знаходиться у спірній квартирі, а [PERSON] постійно проживає, в тому числі на її частині спірного житлового приміщення з членами своєї сім'ї, а позивач не може потрапити у власне житлове приміщення та користуватись та проживати у квартирі [ADDRESS], у зв'язку з чим між сторонами виникають непорозуміння та постійні конфлікти щодо користування спірною квартирою, що підтверджується, зокрема, Висновком по матеріалам перевірки звернення позивача з цього привод до Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області, затвердженого начальником цього відділу міліції 25.10.2013 року. Такі дії з боку відповідачів позивач вважала незаконними та такими, що грубо порушують її право власності. Тому позивач з врахуванням уточнених позовних вимог просила, вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS]. Визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши [PERSON] в користування 15,66 квадратних метрів від загальної площі майна, а місця загального користування, а саме: кухню, ванну кімнату, санвузол, коридор,балкон залишити у спільному користуванні. Зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не чинити перешкод [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідачі проти задоволення позову заперечували та просили у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали учать у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення частково виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, на підставі ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.06.2013 року, якою затверджено мирову угоду по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа що заявляє самостійні вимоги: [PERSON] про поділ майна подружжя, та за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання права власності на одну третю частку квартири, [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Згідно висновку ДІМ Києво-Святошинського РВ НУ МВС України в Київській області капітана міліції Олесіюка О.В. по матеріалам перевірки звернення гр. [PERSON], [INFO], встановлено що опитаний гр. [PERSON] повідомив про те, що за адресою [ADDRESS], він проживає разом зі своєю дружиною та двома малолітніми дітьми. Своїй матері останній доступ до житла обмежив у зв'язку з тим, що вона перебуваючи в даній квартирі постійно влаштовує сварки, що негативно впливає на здоров'я дружини гр. [PERSON], яка годує молодшого сина грудним молоком. Виходячи зі змісту ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 368 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі або визначити порядок користування житловою площею, яка відповідає його частці. При відсутності такої згоди спір вирішується у судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 155 ЖК України власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законодавством. На підставі викладеного суд, вважає що позивачка дійсно позбавлена можливості користування своєю власністю, а саме житловим приміщенням у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS], з вини відповідача [PERSON], який на ґрунті постійних сварок між сторонами не допускає позивача до житлового приміщення, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення підлягають до задоволення. Вимоги щодо визначення порядку користування квартирою не підлягають до задоволення, оскільки житлове приміщення складається з однокімнатної квартири, і виділення позивачу 15,66 км.м. від загальної площі майна є неможливим та таким що суперечить вимогам цивільного та житлового законодавства України. За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність частково задоволення позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial