Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Яворський А.В. пред`явила до суду позов до відповідача Тернопільської міської ради, у якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлої [INFO] матері - [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на 1/2 частку у квартирі [ADDRESS] . Однак, при зверненні до Першої тернопільської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після померлої матері, а саме на 1/2 частку вказаної квартири, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що за життя між померлою [PERSON] та іншим співвласником квартири, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, не були визначені у встановленому законом порядку належні їм частки, у зв`язку із чим нотаріус не може визначити конкретний розмір спадкового майна. Вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності спадкодавцю [PERSON] та позивачу [PERSON] . При цьому вказує, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після померлої матері. Покликаючись на рівність часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності, відсутність договору про поділ часток між співвласниками та у зв`язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, просить позов задовольнити, оскільки зазначені обставини унеможливлюють позивачу у нотаріальному порядку оформити свої спадкові права після смерті матері. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, однак її представник - адвокат Яворський А.В. подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Від відповідача Тернопільської міської ради надійшла до суду заява про розгляд справи за відсутності їх представника, при ухваленні рішення покладаються на думку суду. Відзиву на позов відповідач Тернопільська міська рада до суду не подавав. За вказаних обставин, відповідно до ст. 223 ЦПК України справу слід розглянути у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом установлено: Згідно дубліката свідоцтва про право власності на житло від 05 серпня 1996 року серії [NUMBER] виданого 08 липня 2014 року Міським бюро технічної інвентаризації м. Тернопіль, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . Квартира приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду». Загальна площа квартири становить 52,3 кв.м. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 23 липня 1996 року №14354. Також, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 липня 2014 року, індексний номер 24463836 стверджується, що квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за [PERSON] та [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , про що складено актовий запис №1470 Тернопільського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 19 вересня 2018 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . Як убачається із довідки №55 виданої 12 лютого 2019 року ПП «Вікторія-1», у квартирі [ADDRESS] проживає та зареєстрована [PERSON] , разом із нею у вказаному житлі проживала та була зареєстрованою її матір - [PERSON] . Із вказаної довідки слідує, що померла [PERSON] була зареєстрованою за вказаною адресою із 25 листопада 1993 року та знята з реєстрації 08 жовтня 2018 року, у зв`язку із смертю. Позивач [PERSON] є дочкою спадкодавця [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 24 квітня 1991 року Відділом ЗАГСу міськвиконкому м. Тернополя (актовий запис №1183 від 24 квітня 1991 року). Як убачається із матеріалів спадкової справи №116/2019 року заведеної Першою тернопільською державною нотаріальною конторою після померлої [INFO] [PERSON] , у встановлений законом строк позивач [PERSON] звернулась у Першу тернопільську державну нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої матері [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії виданої 07 травня 2019 року за №2026/02-31, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] . Як убачається із вказаної постанови нотаріуса, причиною відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину є відсутність визначення розміру часток кожного із співвласника спірної квартири, яка належить померлій [PERSON] та спадкоємцю [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Також зазначеною постановою нотаріуса стверджується, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем майна померлої та спадщину прийняла. 12 червня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Міське бюро технічної інвентаризації» виготовлено технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] . Замовником технічної інвентаризації у вказаному технічному паспорті зазначено [PERSON] . Згідно експлікації приміщень квартири [ADDRESS] , загальна площа квартири складає 52,3 кв.м., житлова площа - 30 кв.м. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч.1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Судом установлено, що за життя [PERSON] не було складено заповітного розпорядження, відтак, у даному випадку має місце спадкування за законом. Частиною 1 статті 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивач [PERSON] на час відкриття спадщини була зареєстрованою та проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , а тому, в силу ст. 1268 ЦК України вважаються такою, що спадщину прийняла. Як передбачено ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК України при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370ЦК України,частина друга статті 372 ЦК України). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Вирішуючи спір по суті, судом враховується те, що для отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді частки нерухомого майна, яка знаходилась у спільній сумісній власності спадкодавця та іншого співвласника, закон не вимагає окремого визначення часток за кожним із них у судовому порядку. При цьому, судом не встановлено підстав для відхилення від рівності часток сторін у праві спільної сумісної власності. Відтак, суд приходить до переконання, що той факт, що за життя спадкодавця частки співвласників спірної квартири [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності не були визначені чи виділені в натурі, не впливає на можливість поновлення порушеного права позивача, як спадкоємця, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частку спірної квартири. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved