Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.12.2018 року звернувся до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно за законом, в якому зазначив, що рішенням виконавчого комітету Української міської ради депутатів трудящихся від 25.10.1967 року його батькові [PERSON] було відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку площею 600 кв.м. і надано дозвіл для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності за адресою: [ADDRESS]. 30.10.1967 року було складено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, який посвідчено нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори 12 лютого 1968 року за реєстровим № 293. На На вищевказаній земельній ділянці було збудовано житловий будинок, позначений на технічному плані літерою А-1 загальною площею 53,0 кв.м., житловий будинок площею 27,9 кв.м., надвірні будівлі та споруди: а- 1тамбур, Б-1 літня кухня, б''-1 погріб, Г-1 гараж, С-1 сарай, N' огорожа, N'' ворота. Зазначений житловий будинок з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці комунальної власності за адресою: [ADDRESS], належить його батькові та матері на праві спільній сумісній власності, оскільки побудований його батьками, які перебували у шлюбі. Їх частки в праві власності є рівними по 1/2 частці кожного. [INFO] його батько [PERSON] помер. Після смерті батька залишилося спадкове майно, яке складається з Ѕ частки житлового будинку А-1 загальною площею 53,0 кв.м., житловий будинок площею 27,9 кв.м., надвірні будівлі та споруди: а- 1тамбур, Б-1 літня кухня, б''-1 погріб, Г-1 гараж, С-1 сарай, N' огорожа, N'' ворота, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач та його мати [PERSON] фактично прийняли спадщину після смерті [PERSON], оскільки постійно проживали разом з ним на час відкриття спадщини та вони вступили в володіння спадковим майном, оскільки підтримували майно в належному стані, сплачували комунальні послуги. Отже, частки в спадковому майні позивача та його матері [PERSON] є рівними, а саме по 1/2 частки кожному в вищевказаному житловому будинку. [INFO] померла його мати [PERSON] Після смерті матері залишилося спадкове майно, яке складається з 3/4 частки зазначеного житлового будинку з приналежними до нього надвірними будівлями та спорудами. Постановою державного нотаріусу Другої Селидівської державної нотаріальної контори від 29.11.2018 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, оскільки відсутні документи, що підтверджує право власності на спадкове майно. У зв'язку з вищевикладеним позивач вимушений звернутися до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Просить суд визнати за ним право власності на 1/4 часту житлового будинку А-1 загальною площею 53,0 кв.м., житловий будинок площею 27,9 кв.м., надвірні будівлі та споруди: а- 1тамбур, Б-1 літня кухня, б''-1 погріб, Г-1 гараж, С-1 сарай, N' огорожа, N'' ворота за адресою: [ADDRESS], що належить спадкодавцю [PERSON], який помер [INFO], та визнати за ним право власності на 3/4 частки житлового будинку А-1 загальною площею 53,0 кв.м., житловий будинок площею 27,9 кв.м., надвірні будівлі та споруди: а- 1тамбур, Б-1 літня кухня, б''-1 погріб, Г-1 гараж, С-1 сарай, N' огорожа, N'' ворота за адресою: [ADDRESS], що належить спадкодавцю [PERSON], яка померла [INFO]. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14.12.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.01.2019 року закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд у зазначеній справі. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача виконавчого комітету Селидівської міської ради в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу без його участі та рішення прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 20.10.1962 року, виданого Михайлівською сільською радою Селидівського району Донецької області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20.10.1962 року, актовий запис № 54. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 20.02.1963 року, виданого Михайлівською сільською радою Мар'їнського району Донецької області, [PERSON] народився 10.02.1963 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.1994 року, виданого Українською міською радою м. Селидове Донецької області, [PERSON] помер [INFO]. Згідно рішення виконавчого комітету Української міської ради депутатів трудящихся від 25.10.1967 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] площею 600 кв.м. та зобов'язано [PERSON] отримати від техбюро всю технічну документацію на право власності будинка на вищевказаній земельній ділянці. Згідно акту про відвід земельної ділянки від 30.10.1967 року, складеного представником Управління районного архітектора Селидівського району Грицай В.Я., на підставі рішення виконавчого комітету Української міської ради депутатів трудящихся від 25.10.1967 року, в натурі виділена ділянка під індивідуальне будівництво [PERSON] в [ADDRESS], площею 600 кв.м. Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної дільниці для будівництва індивідуального житлового будинка на праві приватної власності з числом кімнат від 1 до 5 включно від 30.10.1967 року, посвідченого нотаріусом Селидівської державної нотаріальної контори 12 лютого 1968 року за реєстровим № 293, на підставі рішення виконавчого комітету Української міської ради депутатів трудящихся від 25.10.1967 року про відвід земельної ділянки, [PERSON] надано на праві безстрокового використання земельну ділянку за адресою [ADDRESS], загальною площею 600 кв.м.. Згідно довідки № 506 від 16.11.2018року, виданої КП «Селидівське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] числиться за [PERSON], правовстановлюючі документи на житловий будинок не оформлювались. Об'єкт складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., надвірні будівлі та споруди: а- 1тамбур, Б-1 літня кухня, б''-1 погріб, Г-1 гараж, С-1 сарай, N' огорожа, N'' ворота. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 № 1035 «Про затвердження тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будинками, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт» - будівлі та споруди не є самочинно побудованими (побудовані до 1992 року). Згідно довідки № 08-4/2068 від 12.11.2018 року, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян, за адресою [ADDRESS] станом на 29.10.1993 року були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно довідки № 08-4/2067 від 12.11.2018 року, виданої відділом реєстрації місця проживання громадян, за адресою [ADDRESS] станом на [INFO] були зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Відповідно до Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою [ADDRESS], виготовленого станом на 15.11.2018 р. КП «Селидівське БТІ», на ім'я [PERSON], вбачається, що загальна площа будинку становить 53,0 кв.м, житлова площа будинку становить 27,9 кв.м, допоміжна 25,1 кв.м, складається з: житловий будинок А-1 загальною площею 53,0 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м., надвірні будівлі та споруди: а- 1тамбур, Б-1 літня кухня, б''-1 погріб, Г-1 гараж, С-1 сарай, N' огорожа, N'' ворота. План на житловий будинок А-1 по вищевказаному адресу зареєстрований в Селидівському «Інвентаризаційне технічне бюро» від 30.12.1974 року. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.1994 року, виданого Українською міською радою м. Селидове Донецької області, [PERSON] помер [INFO], про що зроблена актова запис № 155. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 25.01.2006 року, виданого виконкомом Української міської ради м. Селидове Донецької області, [PERSON] померла [INFO], про що зроблена актова запис № 32. Згідно п. 4 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України від 16.01.2003 року, положення даного кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного суду України в постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини. Відповідно до ст. 548 ч. 1 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. З наведеного вбачається, що на час відкриття спадщини після смерті батька позивача [PERSON], був чинним ЦК УРСР, нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини) (ст. 549 ч. 1 п.1 ЦК УРСР). Таким чином, син померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] були спадкоємцями за законом і фактично прийняли спадщину шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, оскільки станом на 29.10.1993 р. були зареєстровані разом із [PERSON] до дня його смерті за адресою: [ADDRESS], тобто у спірному житловому будинку. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР 1963 р.). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно відповіді № 1056/01-16 від 22.12.2018 року, Другою селидівською державною нотаріальною конторою надана інформація, що після смерті [PERSON], померлого [INFO], нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 140/2018, за заявою [PERSON] Також після смерті [PERSON], померлої [INFO], нотаріальною конторою було заведено спадкову справу за № 141/2018 за заявою [PERSON] Згідно інформаційних довідок зі спадкового реєстру свідоцтва про право на спадщину не видавалось, заповітів від імені померлих не посвідчувалось. Постановою державного нотаріусу Другої селидівської нотаріальної контори Доценко О.В. від 29.11.2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину за законом на житловий будинок, що розташована за адресою: [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO] та [PERSON], померлого [INFO], оскільки відсутні документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд звертає увагу, що [PERSON] будучи спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON], прийняв спадщину шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Згідно зі ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 1268 ч.5 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Аналізуючи вищевказані норми закону, суд вважає, що позивач позбавлений можливості іншим шляхом захистити своє право власності на спадщину за законом, до складу якої входить нерухоме майно, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню в порядку ст. 1216, ст. 1217, п.1 ч. 2, абз .2 ст.16 ЦК України, так як способами захисту цивільних прав та інтересів може бути шляхом визнання права. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved