Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.10.2021 року звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання, в якому зазначив, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем та був задіяний повний робочий день під землею на підприємстві ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Тривала робота в умовах важкої фізичної та шкідливої праці призвела до розвитку професійних захворювань. Зазначив, що під час роботи на підприємстві відповідача йому первинно встановлено 40% втрати працездатності у зв`язку із професійним захворюванням та ІІІ групу інвалідності. Згідно акту причиною професійного захворювання є тривала робота в умовах запиленості повітря робочої зони, рівня шуму, які перевищують гранично допустимі норми. Зазначив, що у зв`язку із професійними захворюваннями він став особою з інвалідністю, не може більше працювати в шахті, постійно знаходиться на лікуванні - все це призводить його до дратівливості, він постійно відчуває фізичний біль, переживання, погіршення взаємин з близькими, порушенням звичайного укладу життя. Все це заподіює йому моральну шкоду,яку він оцінює в 70 760 грн. 00 коп. Просить суд, стягнути з ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок професійних захворювань 70 760 грн. 00 коп. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20.08.2021 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного без виклику сторін. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 14 вересня 2021 року призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивач пред`явлені вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, надав до суду письмовий відзив, в якому зазначив, що позивач при працевлаштуванні усвідомлював, що під час роботи в шахті буде піддаватися дії шкідливих факторів. Усвідомлюючи ризик професійного захворювання, позивач не повідомляв адміністрацію ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» про необхідність переведення на менш шкідливу роботу. Крім того зазначив, що встановлення ступеня втрати працездатності висновком МСЕК не є підтвердженням факт спричинення моральної шкоди. Зазначив, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача, які б знаходилися в причинному зв`язку з настанням професійного захворювання не вчиняв, а за таких обставин не може нести відповідальність у вигляді відшкодування моральної шкоди. Жодних протиправних дій у відношенні позивача, які б знаходилися в причино-наслідковому зв`язку із професійними захворюваннями відповідач не вчиняв. Враховуючи все вищенаведене просить суд задовольнити позовні в вимоги часткового та стягнути ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське» на користь позивача у якості відшкодування моральної шкоди 24 000 грн. 00 коп., а в решті позовних вимог відмовити. Вислухавши думку сторін, перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом. Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що [PERSON] з 23 жовтня 2002 року по 03 травня 2013 року перебував у трудових відносинах та був задіяний повний робочий день під землею на підприємстві ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське». Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 березня 2021 року, складеного на ПрАТ «Шахтоуправління «Покровське», [PERSON] встановлено діагноз: пневмоконіоз (t/t; 1/1) ЛН І-ІІ ст. ( першого-другого ст. ) ( J60), супутній: гіпертонічна хвороба І-ІІ ст. , 2 ст. СН0 ст. , ризик 2-3. Сечосольовий діатез. Хронічна радикулопатія S1 праворуч в стадії субремісії. Хронічне професійне захворювання виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи в умовах впливу шкідливих факторів - пилу фіброгенної дії. Згідно довідки МСЕК серії 12ААА № 092358 від 26 квітня 2021 року про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги, при первинному огляді [PERSON] встановлено 40 % втрати професійної працездатності, встановлено третю групу інвалідності безстроково. Приписами статті 153 Кодексу законів про працю України та статті 13 Закону України від «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Статтею 237-1 Кодексу законів про працю України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до положень статей 153, 171 Кодексу законів про працю України та статті 22 Закону України «Про охорону праці» забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на всіх підприємствах, в установах, організаціях покладається на власника або уповноважений ним орган. Роботодавець повинен організувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнським об`єднанням профспілок. Отже, порядок установлення факту професійного захворювання на виробництві визначено законом. Рішенням Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008 визнано, що зазначеними законодавчими змінами право цієї категорії громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Обґрунтовуючи вимоги про наявність факту спричинення та розміру компенсації моральної шкоди, позивач у позові, що в результаті отримання ним професійних захворювань він частково (40 %) втратив професійну працездатність та відчуває фізичний біль. Крім того, моральну шкоду він пов`язує, з тим, що позивач протягом тривалого часу перебуває у хворобливому стані, повинен проходити курси лікування. Крім того позивач залежить від медичних препаратів. Профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів. Безстроковість втрати профпрацездатності свідчить, що здоров`я позивача не може бути відновлене. Позивач втратив роботу, право на труд та джерело доходу, що забезпечувало належний рівень життя, роботодавець звільнив його з роботи за станом здоров`я, змінився звичайний уклад його життя. Компенсація моральної шкоди оцінюється позивачем у розмірі 70 760 грн. 00 коп. Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання. Приймаючи до уваги встановлені при розгляді справи безспірні обставини: факт отримання [PERSON] професійного захворювання, пов`язаного із виробництвом, яке призвело до стійкої втрати професійної працездатності в загальному розмірі 40 % (встановлено при первинному огляді), необхідність лікування, суд визнає, що професійне захворювання зумовило порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, негативно відбилися на його фізичному та психічному стані, змусило змінити спосіб життя, і таким чином, [PERSON] завдано моральну шкоду. Визнаючи розмір компенсації, що підлягає стягненню на користь [PERSON] у відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги конкретні обставини професійних захворювань, ступінь їх тяжкості, характер та глибину пов`язаних з ними моральних і фізичних страждань, ступінь вимушеного порушення нормального укладу його життя та необхідність докладання для його організації додаткових зусиль. Крім того, унаслідок захворювання змінилися умови життя, що тягне за собою зниження життєвої активності через потребу лікування, у зв`язку з чим доводиться докладати додаткові зусилля для організації життя, профзахворювання вимагає реабілітаційних і адаптаційних заходів, змінився звичайний уклад його життя, та, виходячи із суті позовних вимог, засад розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди внаслідок професійних захворювань у розмірі 40 000 грн. Приймаючи до уваги, що позивач, на користь якого постановлене рішення, звільнений від сплати судових витрат при зверненні з даним позовом до суду, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, виходячи з суми судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру встановленого для фізичних осіб, яка складає 908 грн. 00 коп. На підставі вищенаведеного,

Outcome: partial