Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.05.2016 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала наступним. 19 вересня 2015 року помер її чоловік [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно садовий (дачний) будинок, розташований на території Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області за адресою: село Махнівка Глобинського району Полтавської області, вулиця Степова (Пархоменка), буд. 41, належний спадкодавцю на праві власності. Вона є спадкоємцем майна померлого за законом . При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформив правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадковий садовий (дачний) будинок, розташований в с. Махнівка Глобинського району Полтавської області, вул. Степова (Пархоменка), буд.41, на неприватизованій земельній ділянці площею 0,10 га. У судове засідання позивач [PERSON], її представник [PERSON] не зявилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання. Направили до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Вказали, що позовні вимоги підтримують. Представник відповідача територіальної громади в особі Пузиківської сільської ради, третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, заперечень на заяву не надали. Так відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, з якої слідує, що особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 19 вересня 2015 року помер її чоловік [PERSON]. Як вбачається з постанови приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON] про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.04.2016 року, заведено спадкову справу № 27/2015 до майна померлого 19 вересня 2015 [PERSON]. Заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулася дружина померлого [PERSON] Дочка померлого - [PERSON] відмовилася від спадщини на користь дружини померлого [PERSON]. Таким чином, позивач [PERSON] у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON] та являється єдиним його спадкоємицем. До складу спадкового майна входить садовий (дачний) будинок, розташований в с. Махнівка Глобинського району Полтавської області, вул. Степова (Пархоменка), буд.41, який був збудований спадкодавцем . Згідно технічного паспорту за адресою: Полтавська область, Глобинський район, с. Махнівка, вулиця Степова (Пархоменка),41, було побудовано: садовий (дачний) будинок, літ. «А», погріб з шийкою літ. «В», мансарду житлову літ. «Ам», навіс літ. «Ан», гараж літ. «Б», убиральню літ. «Г», баню літ. «Д», вимощення літ. «І», вимощення літ. «ІІ», колонку питну літ. «К», ворота №1,огорожу №2 - у 1988 році. На час будівлі спадкодавцем будинку питання набуття права власності регулювалися Указом Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків». Ці правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Запис в погосподарській книзі сільської ради про належність домоволодіння певній особі, був офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння Згідно виписки з погосподарської книги та довідки виконавчого комітету Пузиківської сільської ради Глобинського району Полтавської області № 332/02-37, від 28.10.2016 року за [PERSON] значився житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в селі Махнівка Глобинського району Полтавської області вул. Степова (Пархоменка), буд. 41, на не приватизованій земельній ділянці площею 0,10 га. для індивідуального дачного будівництва, відноситься до земель комунальної власності. Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набув право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провів державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в звязку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку. Згідно положень\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(у редакції\~Закону № 834-VIII від 26 листопада 2015 року) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень\~офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 3 зазначеного Закону\~передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обовязкової реєстрації. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності\~Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів державного замовлення» від 5 серпня 1992 року № 449\~було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію обєктів будівництва (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них в експлуатацію при оформленні права власності. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.\~\~ Спрощений порядок здійснення державної реєстрації прав власності на обєкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках та збудовані до 5 серпня 1992 року, але за особами, які вважаються його володільцями, містять і положення\~ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державної політики будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 року за №382/5773 (зі змінами та доповненнями №2 (0-113-13) від 08.01.2013 року, садовий (дачний) будинок, розташований за адресою: с. Махнівка вул. Спепова (Пархоменка), 41 Глобинського району Полтавської області, який побудований у 1988 році, не належить до самочинного будівництва. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ч.5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на садовий (дачний) будинок, розташований в селі Махнівка Глобинського району Полтавської області вул.. Степова (Пархоменка), 41, суд прийшов до висновку, що позивач має право на успадкування названого майна за законом. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий садовий (дачний) будинок не оспорюється відповідачем, та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved