Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Статівка О.Є., звернувся до суду з позовом до відповідача ТОВ «Автопремьера» про захист прав споживача, визнання правочину недійсним, застосування наслідків недійсності правочину, стягнення коштів, збитків та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на наступне. У лютому 2019 року позивач [PERSON] , знайшовши в мережі Інтернет оголошення про продаж транспортних засобів марки «Lada Kalina Cross», зателефонував за вказаним в оголошенні телефоном та зв`язався з представником продавця з метою придбати вказану марку автомобілю. Представник продавця у телефонній розмові повідомив позивачу [PERSON] , що транспортні засоби вказаної марки і модифікації є в наявності та для здійснення покупки відповідного автомобілю позивачу [PERSON] необхідно приїхати до офісу відповідача. 28 лютого 2019 року позивач [PERSON] приїхав до офісу відповідача ТОВ «Автопремьера», де йому представник товариства менеджер на ім`я [PERSON] роз`яснила, що ТОВ «Автопремьера» займається реалізацією транспортних засобів, у тому числі і автомобілів марки «Lada Kalina Cross», і для його отримання позивачу [PERSON] необхідно укласти з ТОВ «Автопремьера» договір купівлі-продажу транспортного засобу та оплатити вартість автомобілю марки «Lada Kalina Cross» у розмірі 97000 грн. До укладення Договору купівлі-продажу позивач [PERSON] запропонував представнику ТОВ «Автопремьера» пред`явити для огляду транспортний засіб для обрання та вибору його кольору та інших індивідуальних властивостей. Натомість, представник відповідача ТОВ «Автопремьера» відмовив позивачу [PERSON] у пред`явленні транспортного засобу, посилаючись на те, що необхідності в огляді вибраної ним моделі транспортного засобу немає, оскільки за умови договору транспортні засоби доставляються до спеціалізованого салону з торгівлі транспортними засобами продавця, де позивач [PERSON] і зможе в подальшому оглянути вже обраний ним транспортний засіб на наявність дефектів, а у випадку їх наявності, у нього буде змога відмовитись від його прийняття та вимагати заміни. В цей же день, між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «Автопремьера» в особі директора Ратушного Кирила Миколайовича було укладено договір № 900004. Вказує, що з умов вказаного договору № 900004 вбачається, що відповідач ТОВ «Автопремьера», укладаючи з позивачем [PERSON] вищевказаний договір, взагалі не було та не могло бути продавцем транспортного засобу марки та моделі «Lada Kalina Cross», оскільки предметом оспорюваного договору є виключно та фактично надання позивачу [PERSON] відповідачем ТОВ «Автопремьера» інформаційно-консультативних та юридичних послуг з пошуку транспортного засобу та продавців, які здійснюють продаж відповідного транспортного засобу, тобто вказаний договір взагалі не є договором купівлі-продажу транспортного засобу. При цьому, представником ТОВ «Автопремьера» менеджером на ім`я [PERSON], позивачу [PERSON] не було роз`яснено, що вказаний договір не є договором купівлі-продажу вищевказаного транспортного засобу, а є по суті договором доручення та договором про надання інформаційно-консультативних та юридичних послуг. Зазначає, що таким чином, представник відповідача ТОВ «Автопремьера» на ім`я [PERSON] ввела позивача [PERSON] в оману, оскільки позивач [PERSON] вважав, що вказаний Договір № 900004 від 28 лютого 2019 року є договором купівлі-продажу транспортного засобу марки та моделі «Lada Kalina Cross», що підтверджувалося призначенням платежу у квитанції № 39350474 від 28.02.2019 року на суму 97000 грн. Так, 28 лютого 2019 року, на підставі вищевказаного договору № 900004, позивач [PERSON] за квитанцією № 39350474 через АБ «Укргазбанк» сплатив на рахунок ТОВ «Автопремьера» № [NUMBER] , відкритий в AT «Сбербанк», МФО 320627, грошові кошти у розмірі 97000 грн. з призначенням платежу - «Оплата за товар автомобіль «Lada Kalina Cross» згідно договору № 900004 від 28 лютого 2019 року, РФМ900004, [PERSON] без ПДВ». Крім того, 28 лютого 2019 року позивач [PERSON] за квитанцією № 39350475 сплатив на рахунок АБ «Укргазбанк» грошові кошти у розмірі 970 грн. з призначенням платежу - «Комісія за прийнятий платіж». Незважаючи на здійснену оплату, відповідач не здійснив дій щодо передачі у власність позивачу вказаного автомобіля. Усвідомлюючи обман з боку ТОВ «Автопремьера», позивач [PERSON] направив на адресу відповідача заяву про зупинення договору та повернення сплачених ним коштів. Також, адвокат Статівка О.Є. , діючи в інтересах позивача [PERSON] спрямував на адресу відповідача вимогу-претензію про повернення грошових коштів, але до теперішнього часу відповіді на вказану вимогу не надані та кошти не повернуті. Зазначає, що договір № 900004 від 28 лютого 2019 року було укладено та підписано позивачем [PERSON] під впливом обману та внаслідок нечесної підприємницької діяльності з боку ТОВ «Автопремьера», що згідно зі ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено. Вказані дії відповідача порушують права та законні інтереси позивача і мають ознаки нечесної підприємницької діяльності, а тому він вимушений звернутися до суду із наявним позовом, в якому просить суд: 1. Визнати недійсним з моменту укладення Договір № 900004 від 28 лютого 2019 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Автопремьера» та [PERSON] ; 2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Автопремьера» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 259970 грн., а саме: - 97000 грн. - сплачені [PERSON] на користь ТОВ «Автопремьера» грошові кошти за Договором № 90004 від 28.02.2019 року на підставі Квитанції № 39350474 від 28.02.2019 року; - 970 грн. - сплачених [PERSON] за надання банківських послуг грошові кошти на підставі квитанції № 39350475 від 28.02.2019 року; - 97000 грн. - на відшкодування [PERSON] збитків у подвійному розмірі, завданих ТОВ «Автопремьера» в наслідок застосування обману під час укладання Договору № 900004 від 28.02.2019 року; - 50000 грн. - на відшкодування [PERSON] завданої ТОВ «Автопремьера» моральної (немайнової) шкоди; - 15000 грн. - на судові витрати [PERSON] , пов`язані з розглядом судової справи у вигляді витрат на правничу допомогу (адвокатські послуги). Представник позивача, адвокат Статівка О.Є., подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та у відсутність позивача [PERSON] , позов підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ТОВ «Автопремьера» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, у відповідності до ч.6 ст.128 ЦПК України, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, він не подавав відзив на позов. Згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи те, що учасники справи належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, суд вважає за можливе відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, не здійснюючи фіксування судового процесу. Вивчивши матеріали справи, надані докази, суд вважає наступне. Так, судом встановлено, що у лютому 2019 року позивач [PERSON] , знайшовши в мережі Інтернет оголошення про продаж транспортних засобів марки «Lada Kalina Cross», зателефонував за вказаним в оголошенні телефоном та йому повідомили, що для купівлі автомобіля необхідно приїхати в представництво ТОВ «Автопремьера» за адресою: вул. Незалежної України б.46 в м. Запоріжжя. З метою покупки автомобіля він приїхав у зазначене представництво і 28 лютого 2019 року між ним та ТОВ «Автопремьера» був укладений Договір №900004, на підставі якого, за квитанцією № 39350474 через АБ «Укргазбанк» позивач [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Автопремьера» № [NUMBER] грошові кошти у розмірі 97000 грн. за оплату автомобіля «Lada Kalina Cross». Незважаючи на здійснену оплату, відповідач не здійснив дій щодо передачі у власність [PERSON] вказаного автомобіля. 01 березня 2019 року позивач [PERSON] направив на юридичну адресу відповідача ТОВ «Автопремьера», засобом поштового зв`язку, заяву про зупинення договору № 900004 від 28 лютого 2019 року та повернення сплачених ним коштів сплачених ним на рахунок товариства за покупку транспортного засобу. Вказане поштове відправлення було повернуто без вручення адресату. 04 березня 2019 року адвокат Статівка О.Є., діючи в інтересах позивача [PERSON] , спрямував на адресу ТОВ «Автопремьера», засобом поштового зв`язку, вимогу-претензію про повернення грошових коштів, відшкодування збитків та припинення договору доручення, в якій просив повернути грошові сплачені на рахунок товариства за покупку транспортного засобу. Вказане поштове відправлення було повернуто без вручення адресату. Згідно з п. 1.1. договору № 900004 від 28 лютого 2019 року виконавець приймає на себе зобов`язання здійснити наступні дії: пошук належного транспортного засобу і інформування Замовника про продавців такого транспортного засобу, про ринок продажу транспортного засобу в Україні, який задовольняє потребам Замовника, про умови і види правочинів, згідно з якими можливе отримання ним транспортного засобу (інформаційно-консультативна послуга», представництво інтересів замовника при укладанні договорів щодо отримання транспортного засобу у продавця, в тому числі аналіз і оцінки ризиків в межах переданих повноважень, укладення договору щодо отримання транспортного засобу продавця, представництво інтересів Замовника у відносинах з третіми особами, в тому числі і державними органами, з питань виконання умов укладених договорів Замовника з отримання транспортних засобів, в тому числі, надання юридичної допомоги, складання відповідних заяв, представництво в судах та органах виконавчої служби України в разі порушення умов договорів. Пунктом 3.3. Договору передбачено, що інформаційно-консультативна послуга (пункт 1.1. ст.1 Договору) надається у формі аналітичного висновку протягом 15 календарних днів з моменту укладення Договору та додатку №1 до Договору. Послуга вважається наданою з дати отримання аналітичного висновку замовником безпосередньо у Виконавця або з дати здачі Виконавцем аналітичного висновку на пошту чи передачі Замовнику іншими відповідними засобами зв`язку та/або підписання акту наданих послуг, вартість послуги складає 10% від суми, вказаної в додатку №1 до Договору. В пункті 4.4. Договору зазначено, що юридичні послуги вважаються наданими у разі укладення договорів щодо отримання транспортного засобу, представництва Замовника у відносинах з третіми особами, в тому числі державними органами, з питань виконання умов договорів Замовника з отримання транспортних засобів, а в разі виникнення порушення умов договорів-представництва інтересів в судах України та органах Державної виконавчої служби України. Вартість юридичної послуги становить 1,5 % від суми, вказаної в заяві, відповідно до якої визначається перелік юридичних дій (п.4.5 Договору). Відповідно до п.9.4 Договору замовник має право відмовитись від Договору в односторонньому порядку, про що письмово повідомляє Виконавця шляхом направлення рекомендованою поштою на адресу Виконавцю відповідного листа з чітким волевиявленням щодо відмови від Договору та зазначенням власних банківських реквізитів. Винагорода за надані послуги не підлягає поверненню, кошти за ненадані послуги Виконавець повертає протягом 15 банківських днів відповідно до додаткової угоди, яка укладається на підставі отриманої від Замовника заяви про відмову від Договору та повернення коштів із зазначенням власних банківських реквізитів (п.9.5 Договору). Представник позивача в обґрунтування позовних вимог зазначає, що представники відповідача навмисно ввели позивача в оману щодо природи договору, так, за своєю суттю договір є договором про надання послуг, але в заявлених в договорі інформаційно-консультаційних, представницьких та юридичних послугах відповідача позивач ніколи не мав потреби та задля цього не приїжджав би до міста Запоріжжя із Луганської області. Як зазначено вище, він мав на меті саме придбати автомобіль у власність, а не отримати від відповідача послуги з пошуку належного транспортного засобу і інформування про продавців такого транспортного засобу, про ринок продажу транспортного засобу в Україні та інші непотрібні йому та абсурдні послуги відповідача (які, до того ж, так і не були надані), що згадуються в пунктах 1.1 та 3.1 договору. Незважаючи на те, що за договором позивач не набуває право власності на автомобіль, до договору включено розділ 5 «Порядок отримання транспортного засобу», що зроблено відповідачем задля створення у позивача враження про придбання автомобіля. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 ЦК України). Частина 1 статті 16 ЦК України та частина 1 статті 4 ЦПК України надають кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З норм пунктів 2 та 9 частини 2 статті 16 ЦК України випливає, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним і відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Так, згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.2 ст.627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Виходячи з положень пунктів 1, 6 частини 1 статті 4, частин 1, 3 статті 5 та частини 1 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі мають право на захист своїх прав державою та звернення до суду за захистом порушених прав; держава забезпечує споживачам захист їх прав; захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. Як визначено пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Відповідно до частини 1, пунктів 1, 3, 4 та абзацу 8 частини 2 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється; нечесна підприємницька практика включає, серед іншого, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною; якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, таких як її наявність, ціни або способу розрахунку ціни, потреби у послугах; підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Пунктами 1, 3 та 4 частини 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; відмова від пред`явлення споживачу товару, що пропонується, та прийняття замовлення; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (абзац 1 частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Правові наслідки вчинення правочину під впливом обману врегульовані статтею 230 ЦК України: Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Як роз`яснено в пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Так обсяг послуг ТОВ «Автопремьера» по договору № 900004 від 28 лютого 2019 року обмежений виконанням інформаційно-консультативних та юридичних послуг, які позивач не бажав отримувати і не отримав. До того ж розмір сплачених позивачем відповідачу грошових коштів в сумі 97 000,0 грн. є неспівмірним в розумінні «консультаційних та інформаційних послуг», і не становить 10% від суми, вказаної у додатку №1 до Договору, про що зазначено в п.3.3 Договору. При цьому в квитанції № 39350474 вказано, що [PERSON] сплатив на рахунок ТОВ «Автопремьера» № [NUMBER] , відкритий в AT «Сбербанк», МФО 320627, грошові кошти у розмірі 97000 грн. з призначенням платежу - «Оплата за товар автомобіль «Lada Kalina Cross» згідно договору № 900004 від 28 лютого 2019 року . Тобто самі по собі консультаційні та інформаційні послуги, що є предметом договору, позивачу взагалі не потрібні, в разі неможливості досягнення основної мети відносин із ТОВ «Автопремьера», а саме отримання ним у власність автомобіля, який він вже вибрав. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач, застосовуючи нечесну підприємницьку практику, умисно ввів позивача в оману щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору, а тому наявні всі підстави для визнання його недійсним. Правові наслідки недійсності правочину визначаються частиною 1 статті 216 ЦК України: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю; у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Оскільки відповідач одержав від позивача грошові кошти в сумі 97000 гривень на виконання договору, вчиненого під впливом обману, то суд вважає, що ці грошові кошти підлягають поверненню позивачеві. Збитки, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину, підлягають відшкодуванню у подвійному розмірі, відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частина 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). У відповідності до частини 2 статті 216 та частиною 2 статті 230 ЦК України якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано моральної шкоди, вона підлягає відшкодуванню винною стороною; сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні моральну шкоду, що завдана у зв`язку з вчиненням цього правочину. Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно зі ст. 23 ЦК особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи умисний характер обману з боку відповідача, характер та глибину душевних страждань, яких зазнав позивач, відсутність з боку відповідача бажання добровільно поновити порушені внаслідок обману права та законні інтереси позивача, суд вважає розумним і справедливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 50 000,0 гривень. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача ТОВ «Автопремьера» на користь позивача [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то такі позовні вимоги теж підлягають до задоволення зважаючи на наступні обставини. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1-3 ст.137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, Верховний Суд зазначає, що чинним процесуальним законодавством не передбачено обов`язку сторони, яка заявляє клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу, доводити обґрунтованість їх ринкової вартості. Натомість саме на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, покладено обов`язок доведення неспівмірності витрат з наданням відповідних доказів (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року). Так, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду відповідні докази наданих послуг або витрат адвоката з правничої допомоги. Згідно матеріалів справи на підтвердження понесених витрат на професійну допомогу позивачем надано копію Договору №02/03-19-1 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 02 березня 2019 року, в якому зазначено порядок оплати та розмір гонорару адвоката, копії квитанцій №040060 від 02 березня 2019 року, щодо підтвердження оплати позивачем коштів на підставі Договору №02/03-19-1, а також копію акту прийому-передачі наданої правової допомоги (адвокатських послуг) від 13 травня 2019 року. На підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивача звільнено від сплати судового збору, а тому суд вважає необхідним на підставі ст. 141 ЦПК України та ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1 відсотка від суми, яка стягується (259 970 гривень), - 2 599,00 грн., а також слід стягнути судові витрати у розмірі - 768,40 грн. за вимогу немайнового характеру про визнання договору недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved