Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 жовтня 2016 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові вказала, що шлюб з відповідачем [PERSON] уклала 11 жовтня 1996 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції і проживала разом з ним до квітня 2014 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відносини з відповідачем не склалися, взагалі припинились через різні погляди на життя, відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливі. Спору про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, немає. Спільне господарство не ведеться. З цих підстав просила шлюб розірвати та після розірвання шлюбу залишити прізвище відповідача. В судове засідання позивач не з'явилась, однак надала до суду заяву, в якій підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити, розглянувши справу без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явився, надавши заяву про розгляд справи без нього. Позов визнав. Суд, дослідивши позов позивача, докази, що є у справі, вважає можливим позов задовольнити у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 11 жовтня 1996 року у відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної райради народних депутатів в м.Одеси, актовий запис №405, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 11 жовтня 1996 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції в Одеській області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом на підставі позовної заяви позивача [PERSON] встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. На підставі викладеного,

Outcome: approved