Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

Позивач 25 листопада 2014 року звернулася до суду з позовом до відповідача про поновлення строку позовної давності, визнання угоди дійсною та визнання права власності на житловий будинок. В позовній заяві [PERSON] посилалася на те, що 28 листопада 2002 року придбала у [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], сплативши тому 18000 грн.. Про отримання грошей [PERSON] написав розписку. Крім того, домовилися договір купівлі-продажу оформити нотаріально. Однак, [INFO] року продавець помер. В теперішній час вона фактично проживає в купленому будинку. Єдиний спадкоємець померлого - відповідач [PERSON] фактично прийняла спадщину в порядку, передбаченому ст. 549 ч.1 п.1 ЦК України в редакції 1963 року - фактично вступивши у володіння спадковим майном. Відповідачеві добре відомо про продажу будинку батьком. Неодноразові її звернення до відповідача з проханням нотаріально оформити придбання нею будинку - тою ігнорувалися. Вважає, що вона виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Зазначені обставини і змусили її звернутися до суду. Просить поновити строк позовної давності, оскільки причина пропуску цього строку є наслідком довготривалого небажання відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку. Крім того, просить визнати угоду купівлі-продажу житлового будинку дійсним та таким, що відбувся і визнати за нею право власності на придбане житло. В судове засідання позивач не з»явилася, наддавши заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з»явилася, надавши заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позицію сторін та матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. З урахуванням того, що угода купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] мала місце в 2002 році, то для вирішення спору суд застосовує матеріальний закон, що діяв на той час - Цивільний кодекс України в редакції 1963 року. Статтею 41 ЦК України в редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов»язків. Згідно статті 227 ЦК України в редакції 1963 року договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). В той же час, згідно частини другої статті 47 ЦК України в редакції 1963 року якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Судом установлено, що року [PERSON] (позивач) придбала у [PERSON] за 18000 грн. житловий будинок [ADDRESS]. Договір уклали у простій письмовій формі (розписка [PERSON] від 28 листопада 2002 року про отримання коштів за проданий будинок). Майбутнього посвідчення цього договору нотаріально не відбулося, оскільки [INFO] року продавець помер (свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області [INFO] року). Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] стала [PERSON] (заповіт від 19 серпня 1991 року, зареєстрований в реєстрі Кодимської державної нотаріальної контори за №1419), яка згідно п.1 ч.1 статті 549 ЦК України в редакції 1963 року вступив у володіння спадковим майном. Неодноразові усні і письмові звернення позивачки до [PERSON] з проханням оформити договір купівлі-продажу житла нотаріально тою ігнорувалися. Згідно ст. 556 ЦК України в редакції 1963 року спадкоємець, який прийняв спадщину, відповідає по боргах спадкодавця в межах дійсної вартості успадкованого ним майна. В цьому випадку, суд вважає, що позивач в повному обсязі виконала умови угоди купівлі-продажу, а саме сплатила за придбане житло кошти і в теперішній час фактично живе у будинку [ADDRESS]. В той же час, відповідач ухиляється від нотаріального оформлення угоди. Отже, суд констатує, що угода купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] між [PERSON] і [PERSON] є дійсною, а позивач тим самим набула права власності на зазначене житло. Що ж до вимоги позивача поновити строк позовної давності (стаття 71 ЦК України в редакції 1963 року визначає, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено )позовна давність), встановлюється в три роки), то суд, задовольняючи її (вимогу) виходив з того, що відповідач по справі під різними приводами ухилявся від нотаріального оформлення, в той же час обіцяючи це зробити, що в свою чергу не давало можливості позивачці звернутися до суду. Все це, суд вважає поважною причиною в пропуску строку позовної давності [PERSON], а тому поновлює його. Враховуючи викладене,

Outcome: approved