Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

Позивач 25.09.2014 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 41406,70 грн., що виникла за кредитним договором б/н укладеним 28.12.2012 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідно до укладеної генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт від 28.12.2012 року, відповідач отримав кредит у розмірі 23235,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з умовами та правилами, тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. В порушення умов договору, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 02.09.2014 року за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 41406,70 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 22670,35 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6932,85 грн.; заборгованість залишок за несплаченим штрафом, передбачений п. 2.2 генеральної угоди - 11803,50 грн. Відповідач повідомлявся про виникнення заборгованості по оплаті передбачених договором платежів перед позивачем, однак кошти позичальником повернуті не були. Таким чином, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, що змусило банк звернутися до суду за захистом свого порушеного права. У судовому засіданні 25.12.2014 представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 33, 34), про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON], 07.02.2011 року було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого, [PERSON] отримала у ПАТ «Акцент-Банк» кредит у сумі 12000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом. (а.с. 5). 28.12.2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та відповідачем [PERSON], було укладено генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 23235,50 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.6). Судом встановлено, що Банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав позичальнику кредит. Позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана генеральна угода разом з умовами та правилами, тарифами складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві (а.с. 6). Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 02.09.2014 року існує у розмірі 41406,70 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 22670,35 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 6932,85 грн.; заборгованість залишок за несплаченим штрафом, передбачений п. 2.2 генеральної угоди - 11803,50 грн. (а.с.4). Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про оплату заборгованості та попереджав про наслідки невиконання умов зазначеного договору, однак відповідачем кошти не були повернуті. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 414,07 грн. сплачена позивачем згідно платіжних доручень від 05.02.2014 року та 15.09.2014 року (а.с. 21, 22). На підставі викладеного та

Outcome: approved