Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

Позивач 20.06.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання чотирьох неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося четверо дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу на підставі рішення Тисменицького районного суду від 25.02.2016 р. вона та відповідач проживають окремо, останній припинив надавати кошти на утримання дітей, які проживають з нею. Позивач у судове засідання не зявилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позов підтримала і просила його задовольнити, просила постановити рішення у підготовчому засіданні. Відповідач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов визнав, не заперечував щодо його задоволення та постановлення рішення у підготовчому засіданні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що у шлюбі сторін народилося четверо дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу на підставі рішення Тисменицького районного суду від 25.02.2016 р. сторони разом не проживають, малолітні діти, які разом з матірю зареєстровані за місцем проживання відповідача по вул [PERSON], 19/3 в м. Тисмениця Тисменицького району Івано-Франківської області, фактично проживають разом з матірю за адресою: вул. Стрійського, 1/4 в м. Чернівці Чернівецької області. Відповідач не надає матеріального утримання дітям. Зміст спірних правовідносин полягає у порушенні права малолітніх дітей сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сімї. Відповідачем, який не виконує батьківського обовязку щодо утримання своїх малолітніх дітей, порушено право дітей на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх\~діях щодо\~дітей,\~незалежно від\~того,\~здійснюються вони\~державними чи\~приватними установами,\~що займаються\~питаннями соціального\~забезпечення,\~судами,\~адміністративними чи\~законодавчими органами,\~першочергова увага\~приділяється якнайкращому\~забезпеченню інтересів\~дитини.\~Держави-учасниці\~зобовязуються забезпечити\~дитині такий\~захист і\~піклування,\~які необхідні\~для її\~благополуччя,\~беручи до\~уваги права\~й обовязки\~її батьків,\~опікунів чи\~інших осіб,\~які відповідають\~за неї\~за законом,\~і з\~цією метою\~вживають всіх\~відповідних законодавчих\~і адміністративних\~заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини;\~мінімальний розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд у відповідності з вимогами ч.1 ст.182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; стан здоровя відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, розмір доходу якого невідомий, інших дітей не має. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявленого позову та визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 1500 грн. на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. З відповідача слід стягнути 704,80 грн. судового збору в дохід державного бюджету. На підставі\~наведеного,\~відповідно до\~ст.\~3,\~27\~Конвеції ООН\~про права\~дитини від\~20.11.1989\~р. (у\~редакції зі\~змінами,\~схваленими резолюцією\~50/155\~Генеральної Асамблеї\~ООН від\~21\~грудня 1995\~р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 184 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved