Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника - адвоката Темненко В.О. звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 02.04.2014 року між нею та відповідачем укладений Договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов Договору купівлі-продажу, продавець не пізніше 16.04.2014 року повинен був знятися з реєстрації місця проживання у квартирі, але цього не зробив. У добровільному порядку вирішити з відповідачем питання про зняття його з реєстрації, позивач не має можливості, оскільки відповідач її ігнорує, тому звернулась до суду з даним позовом. Оскільки фактичне місце перебування відповідача позивачу не відомо, вона просить розглядати справу за останнім відомим місцем реєстрації відповідача. Ухвалою суду від 20.02.2020 року по справі відкрито загальне позовне провадження, розпочате підготовче провадження, та призначене підготовче судове засідання, відповідачу наданий строк для надання відзиву на позов (а.с.33). Ухвалою суду від 05.05.2020 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до розгляду по суті (а.с.42). Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, за участі її представника - адвоката Темненко В.О. (а.с.36). Представник позивача - адвокат Темненко В.О. також через канцелярію суду надала письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.54). Від третьої особи Сектора реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області, в особі завідувача сектором Є. Чернега надійшло письмове клопотання про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позовних вимог не заперечують (а.с.53). Відповідач [PERSON] не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, заяв або клопотань про відкладання слухання справи та відзиву на позов до суду не надав. Відповідно до ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Таким чином, суд вважає за можливе, в порядку ч.9 ст.28 ЦПК України, розглянути справу за останнім відомим місцем проживання відповідача у м. Енергодар. У зв`язку з тим, що зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача невідоме, він сповіщався про час і місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.51). В порядку ч.11 ст.128 ЦПК України, з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Таким чином, згідно з вимогами ст.ст.128 ЦПК України, відповідач [PERSON] повідомлений про дату, час і місце розгляду справи належним чином, враховуючи згоду сторони позивача, суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, через неявку в судове засідання всіх учасників справи. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2014 року належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с.11-14). Відповідно до умов зазначеного договору продавець (відповідач по справі [PERSON] ), повинен був знятися з реєстрації місця проживання у квартирі. Проте відповідач по справі: [PERSON] , залишається зареєстрованим у квартирі за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №313/01-23/12 від 18.02.2020 року (а.с.32). Позивач [PERSON] є єдиним власником вищезазначеної квартири, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.15). Відповідно до ст. 30, ст.41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 319, ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 383 ЦК України власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і має право розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В матеріалах цивільної справи достатньо доказів, які підтверджують те, що відповідач не є власниками спірної квартири, не несе обов`язків, що випливають з договору найму житлового приміщення, але залишається зареєстрованим у спірній квартирі, що спричиняє позивачу перешкоди у користуванні належною квартирою та порушує її права власника, що має істотне значення. Враховуючи фактичні обставини справи, іншого способу захисту прав позивача окрім судового, немає. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475\\97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Дослідивши матеріали справи та враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги обґрунтовані, оскільки підтверджуються наданими доказами та підлягають задоволенню. Крім того, в порядку ст..141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, понесені нею судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.2). Щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді правничої допомоги у розмірі 6000 грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до положень статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до Договору про надання правничої допомоги, який міститься в матеріалах справи, зазначена сума адвокатського гонорару у розмірі 6000 грн.. Разом з цим, станом на день ухвалення судового рішення, позивачем не подано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, як того вимагає ч.3 ст.137 ЦПК України. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.

Outcome: approved