Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

Позивач [PERSON] заявив позов до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітніх дітей. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.09.2001 року між позивачем [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрацій актів про одруження було зроблено актовий запис №219. Від шлюбу з відповідачкою у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. Одруження виявилось невдалим, причиною розпаду шлюбу є те, що у сторін сімейне життя не склалося, у них різні погляди на життя, різні характери, внаслідок чого постійно виникають непорозуміння та сварки, що призвело до повного розпаду сім'ї. На підставі вищевикладеного, позивач вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним і його необхідно розірвати. Представник [PERSON] яка діє в інтересах [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд такі задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а тому суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, 29.09.2001 року, який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Виноградівського районного управління юстиції, про що в книзі реєстрацій актів про одруження було зроблено актовий запис №219, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 29.09.2001 року. Від шлюбу з відповідачкою у них народилося двоє дітей: син - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. На даний час подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть. За таких обставин, позивач вирішив, що шлюб краще розірвати. Шлюб носить формальний характер. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік за змістом ст.55 СК України зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, з врахуванням того, що сторони шлюбним життям не живуть, що шлюб існує тільки формально, та враховуючи, що подальше збереження шлюбу між сторонами є недоцільним, а відтак приходить до переконання, що розірвання шлюбу не суперечить інтересам сторін, після цього не будуть порушені їх особисті та майнові права, та права їх дітей. Саме з цих міркувань, суд дійшов до висновку, що надання строку на примирення позитивних результатів не дасть, і буде суперечити інтересам сторін. Тому позов, заявлений [PERSON] обґрунтований та підлягає задоволенню і шлюб, укладений між ним та відповідачкою [PERSON] слід розірвати. На підставі наведеного,

Outcome: approved