Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач 13.09.2018 р. звернулася у суд з позовом до відповідача про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що станом на квітень 1991 року вона, батько [PERSON] та мати [PERSON] були членами колгоспного двору у [ADDRESS], таким чином, усі вони були власниками по 1/3 частині даного будинковолодіння. Після смерті [INFO]. [PERSON] належну йому частку успадкували позивач з матір'ю, ставши власниками по ? частині будинковолодіння, однак свої права нотаріально не оформили. У зв'язку з будівництвом власного будинку у 1995 році позивач була знята з реєстрації та зареєстрована у [ADDRESS]. 03.02.2003 р. мама склала заповіт, згідно якого належну їй частину будинковолодіння заповіла позивачу. Після смерті мами [INFO]. позивач як єдиний спадкоємець за заповітом прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки постійно проживали разом з мамою на час відкриття спадщини, однак без реєстрації. Інший спадкоємець за законом першої черги - її рідний брат [PERSON], який є відповідачем, спадщину не прийняв і на неї не претендує. З огляду на те, що спадкове будинковолодіння мало статус колгоспного двору, та у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Тому просила встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем у будинковолодінні [ADDRESS] на час відкриття спадщини та визнати за нею право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/3 частини на праві спільної сумісної власності, 1/6 частини у порядку спадкування за законом після смерті батька та 1/2 частини у порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Позивач у підготовче засідання не з'явилась, у поданій суду заяві просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов визнав, проти його задоволення не заперечував, просив справу розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. У відповідності з вимогами ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Встановлено, що предметом спору є право власності на будинковолодіння [ADDRESS], 1960 року побудови, яке мало статус колгоспного двору, майно якого відповідно до вимог ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) належало його членам у рівних частках на засадах спільної сумісної власності. Станом на 1991 р. у дворі проживали [PERSON] - голова двору, його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] Ці троє членів двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію Закону України «Про власність» (15 квітня 1991 р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частку в зазначеному майні не втратили. Після набрання чинності Законом України «Про власність» вони стали співвласниками будинковолодіння по 1/3 частині. Право власності на вказане будинковолодіння підтверджується відповідним записом у погосподарській книзі Слобідської сільської ради, який визнавався в якості акту органу влади (публічного акту), що підтверджує право власності. Однак, належний правовстановлюючий документ відсутній, реєстрація права власності не проводилась. Ринкова вартість будинковолодіння на даний час становить 86322 грн. Після смерті [INFO]. [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частину будинковолодіння, яку прийняли його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ставши співвласниками будинковолодіння по 1/2 частині кожен. Після смерті [INFO]. [PERSON] позивач як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим 03.02.2003 р. головою виконкому Слобідської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області, прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала без реєстрації разом з матір'ю у спадковому будинковолодінні, здійснюючи за нею догляд. Спадкоємець за законом першої черги - рідний брат позивача [PERSON], який є відповідачем у справі, спадщину після смерті батьків не прийняв і на неї не претендує. Вказані обставини, які відповідачем не оспорювались, підтверджуються наявними у матеріалах справи письмовими доказами. З огляду на те, що відсутність правовстановлюючого документу на будинковолодіння унеможливлює отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку, за нею слід визнати право власності на будинковолодіння з підстав належності 1/3 частини на праві спільної сумісної власності, 1/6 частини у порядку спадкування за законом після смерті батька та 1/2 частини у порядку спадкування за заповітом після смерті матері, встановивши факт постійного проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. На підставі наведеного, відповідно до ст. 120, 123, 529, 548, 549 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.), ст. 1223, 1268 ЦК України,

Outcome: approved