Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.04.2018 року звернулася у суд із позовом до відповідача Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок загальною площею 74,9 кв. м., житловою площею 42,1 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою Д-1) з верандою (позначена у технічному паспорті літерою «д»), сходами (позначені у технічному паспорті літерою «д1»), підвалом (позначений у технічному паспорті літерою «д2»), а також господарськими спорудами двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Е, Ж), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г) та огорожею № 1, розташований у с. Межиброди Сколівського району Львівської області по вул. Стефаника, 2, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 10.12.2015 року. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 05.04.2018 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 13.08.2018 року вказану справу прийнято до свого провадження у звязку із закінченням пятирічного терміну повноважень судді Курницької В.Я.. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. \~ \~ \~ \~Ухвалою підготовчого судового засідання у справі від 10.09.2018 року підготовче провадження закрито, а справу призначено до розгляду по суті. \~ \~ \~ \~Розгляд справи по суті відбувся у судових засіданнях 22.10.2018 року. Позов обґрунтовано тим, що батько позивача за життя володів вказаним вище домоволодінням, котрий був збудований за час шлюбу із матірю, однак таке право не було зареєстроване у встановленому порядку. Це повязано з тим, що житловий будинок побудований на законних підставах їх батьками ще у 1960 році із добудовою господарських приміщень у 1968-1969 роках і у такому стані, за винятком поточних ремонтних робіт, існує на даний час. Батько помер 10.12.2015 року, а матір значно раніше. За життя батько заповіту не складав, у звязку з чим, спадкування після нього повинно відбуватись за законом. Спадкоємцями за законом після смерті батька є позивач та її рідні брат і сестра [PERSON], [PERSON] (треті особи у справі). Позивач спадщину прийняла, подавши у встановлені законом строк та порядку до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, а її брат та сестра (треті особи у справі) у встановленому законом порядку спадщину не прийняли. Таким чином, на даний час позивач є єдиним спадкоємцем прав та обовязків, котрі залишились після смерті батька, у тому числі і права на спірне домоволодіння у цілому, однак оформити таке право на нього позивач не може у звязку із відсутністю правовстановлюючого документа на нерухоме майно та реєстрації права власності на таке нерухоме майно. З огляду на вказане, отримавши відмову державного нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, повязаної із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, а також маючи у своєму розпорядженні судове рішення про встановлення факту родинних відносин між нею та батьком, позивач була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом. \~ \~ \~ \~Позивач та її належно уповноважений представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання явку уповноваженого представника не забезпечив, відзиву на позовну заяву не подав. Третя особа [PERSON] у судове засідання зявився, проти задоволення позову не заперечував, підтвердив викладені у ньому обставини щодо прийняття спадщини лише позивачем та відсутність наміру звертатися до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька. Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, письмових пояснень з приводу поданої позовної заяви не подала. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невідємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обовязків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обовязків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та розяснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [PERSON], після смерті якого позивач має намір оформити спадщину за законом, помер 10.12.2015 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 409169, виданого 11.12.2015 року виконавчим комітетом Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області (а. с. 9). Вказаний день смерті [PERSON], у відповідності із ч. 2 ст. 1220 ЦК України, є часом відкриття спадщини після нього. \~ \~ \~ \~Рішенням Трускавецького міського суду Львівської області, ухваленим 13.12.2017 року у цивільній справі № 457/1280/17, провадження № 2-о/457/18/17 (а. с. 28), встановлено факт родинних відноси між фізичними особами, а саме те, що [PERSON], який помер 11.12.2015 року, є батьком [PERSON], [INFO]. Вказане рішення суду 26.12.2017 року набрало законної сили. За життя спадкодавець [PERSON] заповіту не складав. В силу ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи відсутність складеного спадкодавцем [PERSON] заповіту, спадкування у даному випадку повинно здійснюватися за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 вказаного Кодексу батьки спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, а також його діти, мають право на спадкування у першу чергу за законом. Позивач та треті особи у справі є дітьми спадкодавця. Інших перелічених у ст. 1261 ЦК України осіб, котрі б входили до кола спадкоємців першої черги після смерті спадкодавця [PERSON], немає. Матеріалами справи встановлено, що ніхто із дітей спадкодавця [PERSON], у тому числі й позивач, на час відкриття спадщини не проживав з ним постійно, а проживали та були зареєстровані в інших місцевостях, а третя особа [PERSON] взагалі є громадянкою [PERSON] Федерації, де і проживає з часу заміжжя. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. \~ \~ \~ \~Позивач, яка бажає прийняти спадщину, подала 17.05.2016 року до Сколівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а. с. 82). Позивач також у встановлені законом порядку та строки не відмовилася від спадщини. Третя особа [PERSON] зазначеної вище заяви до Сколівської державної нотаріальної контори не подавав, строк на прийняття спадщини пропустив, чого також не заперечував у судовому засіданні. \~ \~ \~ \~У свою чергу, третя особа [PERSON] 23.03.2016 року надіслала до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області заяву про прийняття спадщини (а. с. 99), котра була передана Сколівській державній нотаріальній конторі Львівської області лише 28.02.2017 року супровідним листом судді Сколівського районного суду Львівської області Ясінського Ю.Є. (а. с. 98) і була одержана від представника селищної ради у ході судового розгляду цивільної справи № 453/1397/16-ц, провадження № 2/453/160/17, за позовом [PERSON] до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, з участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування за законом. \~ \~ \~ \~Разом з тим, така заява про прийняття спадщини подана [PERSON] не у передбаченому ст. 1269 ЦК України та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України порядку, а також не відповідає вимогам зазначеної Інструкції, оскільки справжність підпису [PERSON] як спадкоємця, не засвідчена. У свою чергу, невиконання останньою законодавчих вимог щодо посвідчення заяви про прийняття спадщини має наслідком відсутність підстави для одержання спадкової маси. За таких обставин, [PERSON] не вважається такою, що прийняла спадщину, так як чинне законодавство чітко регламентує порядок прийняття спадщини імперативними нормами. \~ \~ \~ \~З огляду на вказане, а також беручи до уваги неприйняття державним нотаріусом заяви [PERSON] про прийняття спадщини, що прямо вбачається із засвідченої належним чином копії спадкової справи № 98/2016 р., заведеної після смерті спадкодавця [PERSON] (а. с. 81-104), суд переконаний, що [PERSON] є такою, яка не прийняла спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Відтак, позивач вправі успадкувати усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини. З наявної у матеріалах справи копії рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухваленого 02.06.2017 року у цивільній справі № 453/1397/16-ц, провадження № 2/453/160/17, за позовом [PERSON] до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, з участю третіх осіб [PERSON] та [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування за законом (а. с. 50-53), залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05.10.2017 року (а. с. 25-27), вбачається, що позивач уже зверталася до суду за захистом своїх спадкових прав із вимогою про визнання права власності на спірний обєкт нерухомого майна, а у позові було відмовлено. Разом з тим, за змістом вищевказаної ухвали суду апеляційної інстанції, висновки районного суду у тій частині, що позивач не довела ту обставину, що спадкодавцеві [PERSON] на день смерті належав будинок № 2 з господарськими спорудами у с.\~Межиброди по вул. Стефаника Сколівського району Львівської області\~є помилковими та передчасними, оскільки такі суперечать чинному законодавству, котре регулювало порядок набуття права власності на жилі будинки, споруди у 1969 році (час побудови спірного будинку), зокрема\~Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої наказом Мінкомунгоспу УРСР від 31.01.1966 року та підтверджується даними погосподарської книги смт. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області.\~Враховуючи, що на момент\~виникнення права власності у спадкодавця [PERSON] на житловий будинок\~№ 2 у\~с. Межиброди, вул. Стефаника, Сколівського району Львівської області, чинне законодавство УРСР такої реєстрації не передбачало, можливість зареєструвати право власності на будинок втрачена зі смертю спадкодавця [PERSON], колегія суддів дійшла висновку, що право позивача на визнання права власності у порядку спадкування на зазначене майно підлягало б судовому захисту у випадку надання позивачем суду доказів того, що померлий\~10.12.2015 року\~[PERSON], щодо якого вона є спадкоємцем першої черги за законом, є її батьком, відмови нотаріуса в оформленні її спадкових прав та при умові залучення до участі у справі усіх спадкоємців першої черги по закону, права та інтереси яких можуть бути порушені судовим рішенням, зокрема й [PERSON], яка заявила про свій намір прийняти спадщину після смерті [PERSON]. Беручи до уваги та виконуючи вищенаведені приписи ухвали суду апеляційної інстанції, позивач звернулася у місцевий суд за захистом своїх спадкових прав з інших підстав, а саме підтверджуючи належними доказами факт родинних відносин із батьком, наданням відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а також наданням доказів на підтвердження факту неприйняття спадщини [PERSON] у встановленому законом порядку. Так, судом уже надана оцінка згаданому вище рішенню Трускавецького міського суду Львівської області, ухваленим 13.12.2017 року у цивільній справі № 457/1280/17, провадження № 2-о/457/18/17 (а. с. 28), яким встановлено факт родинних відноси між фізичними особами, а саме те, що [PERSON], який помер 11.12.2015 року, є батьком [PERSON], [INFO]. Крім того, у матеріалах справи наявна відмова завідувача Сколівською державною нотаріальною конторою [PERSON] від 22.10.2018 року за вих. № 945/01-16 (а. с. 104), якою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність усіх необхідних правовстановлюючих документів, а також довідки Верхньосиньовидненської селищної\~ради Сколівського\~району Львівської\~областіпро належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві [PERSON]. Після вчинення вказаних дій позивач звернулася до суду і її право на спадщину, враховуючи, що лише вона одна вважається такою , яка прийняла спадщину, підлягає судовому захисту. Що стосується обставини належності спадкодавцеві [PERSON] спірного житлового будинку, то така обставина уже встановлена вищевказаною ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 05.10.2017 року (а. с. 25-27), котрою залишено без змін рішення суду першої інстанції і котре, з урахуванням зазначеної ухвали суду апеляційної інстанції, 05.10.2017 року набрало законної сили. Відтак, така обставина, в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України, не підлягає повторному доказуванню у межах даної справи. \~ \~ \~ \~На підставі вказаного вище, беручи до уваги звернення позивачем за захистом своїх спадкових прав з інших підстав, суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на житловий будинок загальною площею 74,9 кв. м., житловою площею 42,1 кв. м. (позначений у технічному паспорті літерою Д-1) з верандою (позначена у технічному паспорті літерою «д»), сходами (позначені у технічному паспорті літерою «д1»), підвалом (позначений у технічному паспорті літерою «д2»), а також господарськими спорудами двома сараями (позначені у технічному паспорті літерами Е, Ж), вбиральнею (позначена у технічному паспорті літерою Г) та огорожею № 1, розташований у с. Межиброди Сколівського району Львівської області по вул. Стефаника, 2, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 10.12.2015 року. \~ \~ \~ \~Судові витрати у справі слід залишити за позивачем.

Outcome: approved