Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

Позивач 26 березня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що 20.05.2013 року з відповідачем уклав договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу грошові кошти в розмірі 414\~528,00 грн., що на момент укладання еквівалентно 50\~800 дол. США, на строк до 31.01.2014 року. На підтвердження укладання договору позики позивачу було видано приходний касовий ордер, в якому зазначена кількість отриманих коштів у борг. Для забезпечення повернення суми боргу між сторонами було укладено договір застави рухомого майна. Між тим, відповідач отримані кошти не повернув та всіляко ухиляється від їх повернення. При укладанні договору між сторонами було визначено, що сума яку отримав відповідач на момент укладання договору є еквівалент суми 50\~800 дол. США. Згідно довідки Управління НБУ курс долара США до гривні України, станом на 20.03.2015 року складає 22,2468 грн. Таким чином сума заборгованості складає 1\~130\~137,44 грн., яку і просив стягнути з відповідача та судові витрати. Позивач в судове засідання не зявилася. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час проведення справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Треті особи у судове засідання не зявилися, про день і час проведення слухання справи сповіщалися належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню по наступних підставах. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Матеріалами справи встановлено, що 20 травня 2013 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Везком» в особі директора [PERSON]був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача гроші у борг у розмірі 414\~528,00 грн., які зобовязався повернути до 31.01.2014 року (а.с.11). Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 19 підприємством прийнято від [PERSON] грошові кошти в розмірі 414\~528,00 грн. (а.с.13). Судом встановлено, що заборгованість за договором позики відповідач не повернув і відповідач ухиляється від повернення грошових коштів до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. В силу ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідача за договором позики складає 414\~528,00 грн. та підлягає стягненню на користь позивача. Разом з тим, позовні вимоги про стягнення боргу перерахованого на долари США не підлягає задоволенню, оскільки згідно договору позики від 20.05.2013 року грошові кошти надавалися саме в грошовій одиниці України гривні, тому повинні стягуватися також в гривні. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача, слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Outcome: partial