Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в квітні 2017 року звернулась до голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів. З урахуванням збільшення позовних вимог(а.с.10-15) позивач просить: 1) розірвати шлюб укладений між нею [PERSON] та [PERSON] від 13 липня 2007 року; 2) визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], при матері - [PERSON] за місцем її та дітей постійної реєстрації; 3) стягнути з [PERSON], [INFO], уродженця сел.Савинці, Харківської області, аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину, з моменту звернення до суду з позовом і до досягнення дітьми повноліття, з їх наступною індексацією відповідно до закону; 4) стягнути з відповідача судові витрати понесені нею по справі. На мотивування позовних вимог позивач вказує що 13 липня 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У неї це другий шлюб, від першого шлюбу вона має дочку [PERSON], [INFO] яку у 2012 році, за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва, відповідач [PERSON] удочерив. [INFO] року у неї з відповідачем народилася спільна дитина, син [PERSON]. Діти зареєстровані в її квартирі яка належить їй на праві власності ще до шлюбу. Протягом тривалого часу між нею та відповідачем неодноразово виникали сімейні негаразди так як відповідач вживав спиртни напої та влаштував сварки та скандали, ображав її нецензурною лайкою, допускав фізичне насильство.Все це відбувалось в присутності дітей, що дуже погано відображалося на їх психоемоційному стані. В серпні 2016 року між нею та відповідачем, в квартирі за місцем проживання, виникла сварка, під час якої останній, в черговий раз, застосував до неї фізичне насилля. В наслідок дій відповідача їй були спричинені тілесні ушкодження. З 27 січня 2017 року вони з відповідачем мешкають окремо, не підтримують шлюбних відносин і не ведуть спільне господарство, в них окремий бюджет. Спільне проживання з відповідачем та збереження сім'ї позивач вважає неможливим. Відповідач тривалий час офіційно ніде не працює, а маючи у власності легковий автомобіль займається приватними перевезеннями. Відповідач інколи, дуже нерегулярно, на її неодноразові прохання надає кошти на утримання дітей але їх розмір недостатній для нормального утримання та розвитку дітей. Враховуючи, що діти повністю знаходяться на моєму утриманні, а її заробітної плати недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання неповнолітніх дітей, що ставить їх в скрутне матеріальне становище позивач просить стягнути з відповідача аліменти ва твердій грошовій сумі, в розмірі 4000 грн. (по 2000 грн. на утримання кожної дитини). В теперішній час, з ціллю тиску на неї, відповідач почав стверджувати, що забере у мене дітей і буде тримати їх в селі у своїх батьків після чого вона не зможе не тільки їх виховувати, а навіть і побачити. [PERSON] і [PERSON] з часу народження мешкають при ній і зареєстровані в належній їй квартирі [ADDRESS]. В квартирі у дітей є спальні місця, іграшки, місця для занять та гри. Діти відвідують навчальні заклади, так дочка [PERSON] навчається в Гімназії №59 по вулиці Велика Китаївська,85, а син [PERSON] відвідує дитячий дошкільний заклад №725 розташований в міста Києві по вул. Кримська, 1 в місті Києві. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Вона працює, має стабільний дохід і має можливість належним чином доглядати, виховувати та утримувати належним чином неповнолітніх дітей. Відповідач тривалий час ніде не працює, не має постійного доходу і постійного місця проживання, так як зареєстрований в будинку своєї сестри в селі Савинці, Балаклейського району Харківської області. Поруч з селом знаходиться велике сховище військового спорядження та боєприпасів в якому на весні 2017 року стався виликій вибух і декілька будівель в селі Савинці було пошкоджено. На підставі викладеного вважає, що саме виходячи з інтересів дітей є підстави визначити місце їх проживання при матері [PERSON]. Відповідно до принципу ст. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена з матір'ю. Діти обидва є малолітніми і з точки зору психології між дитиною та її матір'ю в цьому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини, та й самою природою було закладено спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини саме в жінці. Будь - яких виняткових обставин, які б свідчили про те, що місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю буде суперечити інтересам дитини немає. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримують з викладених у позовній заяві мотивів. На додаток до викладеного в позовній заяві позивач [PERSON] пояснила, що відповідач в січні 2017 року взявши на час канікул дітей в село Савинці, Балаклейського району Харківської області, не повернув дітей до м. Київа. На її неодноразові вимоги повернути дітей, повернів лише дочку [PERSON], а сина не повернув та перешкоджає їй навіть спілкуватись з сином. Відповідач [PERSON] позов визнав лише в частині розірвання шлюбу, пояснивши що причиною для припинення шлюбних стосунків він вважає подружню зраду позивача. Дітей вони фактично поділили з позивачкої, а саме: дочка [PERSON] проживає з позивачкою, а з ним проживає син. З приводу стягнення з нього аліментів заперечує, так як кожен з них утримує по одній дитині. На його думку позивачка вихованням сина не займалась, тому сину краще проживати з ним, а у вихованні дитини на час його відїздів з постійного місця мешкання йому допомогають його мати та доросла сестра. Представник позивача підтримує позицію відповідача. Третя особа Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрації в особі органу опіки та піклування повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи, від неї надійшов відповідний висновок по справі та заява про розгляд справи бе участі її представника(а.с.105-107) Третя особа Балаклійська районна державна адміністрації Харківської області повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи, від неї надійшов відповідний висновок по справі та заява про розгляд справи бе участі її представника(а.с.80-81,101-102). Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача. Представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей такими, що підлягають задоволенню, а позовні вимоги у частині стягнення аліментів такими що підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 13 липня 2007 року. Мають дочку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON] [INFO] року. Діти зареєстровані в квартирі позивачки яка належить їй на праві власності ще до шлюбу. З 27 січня 2017 року вони сторони мешкають окремо, не підтримують шлюбних відносин і не ведуть спільне господарство, в них окремий бюджет. Примирення між сторонами неможливе, ніхто з них зберегати шлюб не хоче. У зв.язку з цим суд вважає недоцільним надання сторонам часу на примирення. Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до ч. 1 ст. 153 СК України, маги, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Згідно зі ч. 2 ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч. 1, ст. 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківськихобов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд приймає до уваги що діти, [PERSON] та [PERSON], з часу народження мешкали в місті Києві. У них є визначене місце проживання( двокімнатна ізольована квартира з усіма зручностями) , вони відвідують в місті Києві дитячі навчально-виховні заклади. Позивач має стабільний дохід та можливість належним чином доглядати, виховувати та утримувати належним чином неповнолітніх дітей. Відповідач зареєстрований в будинку своєї сестри в селі Савинці, Балаклейського району Харківської області. Виходячи з інтересів дітей є підстави визначити місце їх проживання з матір'ю - позивачем [PERSON]. У висновках третьої особи Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації в особі органу опіки та піклування, та третьої особи Балаклійської районної державної адміністрації Харківської області, останні, вивчивши умови проживання та розвитку дітей дійшли такогож висновку. Відповідно до принципу ст. 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена з матір'ю. Суд також враховує, що діти є малолітніми і з точки зору психології між дитиною та її матір'ю в цьому віці існує тісний зв'язок, розірвання якого накладає глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини, та у такому віці дітей спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини з урахуванням конкретних обставин справи саме в жінці. Будь - яких виняткових обставин, які б свідчили про те, що місце проживання малолітніх дітей разом з матір'ю буде суперечити інтересам дитини судом не було встановлено. Позивачка позитивно характеризується, працює, має самостійний дохід, проживає в двокімнатній квартирі, піклується про своїх дітей, створює для дітей сприятливі для їх здоров'я та розвитку умови. З урахуванням всіх обставин справи та в інтересах дітей суд вважає, що місце проживання дітей сторін у справі треба визначити з матір?ю - позивачкою по справі. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України, вразі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дітей, той з подружжя, з ким вони проживають, має право звернутися до суду з відповідним позовом про стягнення аліментів. Стан здоров'я відповідача та відсутність інших зобов'язань зі сплати аліментів дозволяють йому сплачувати аліменти на дітей. У відповідності до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду, аліменти на утримання дітей можуть бути присуджені у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Враховуючи таки обставини як підтверджені в судовому засіданні обставини отримання відповідачем доходу від неофіційних джерел заробітку, суд вважає що з відповідача необхідно стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі у розмірі по 1600 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, та до досягнення дітьми повноліття. Враховуючи ту обставину що до часу винесення судом рішення кожний з сторін утримував по одній дитині( сина утримував відповідач, а дочку позивачка), а розрахунку різниці у витратах на утримання кожної дитини з відповідними доказами позивачка суду не надала, суд погоджується з позицією представника відповідача адвоката [PERSON], що у такому випадку аліменти не можуть бути стягнути з часу звернення з позовом до суду, а підлягають стягненню з часу постановлення судом рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору понесені позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: partial