Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

Позивач, 26 квітня 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті батька [PERSON], померлого 24 листопада 2010 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилався на те, що 24 листопада 2010 року помер батько [PERSON]. Після смерті батька залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,74 га вартістю 49776,85 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №007053, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлого. Він, як спадкоємець за законом прийняв спадщину, як особа, що постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Інші спадкоємці дружина померлого і його мати [PERSON] від спадщини відмовилась. Нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Залишилась лише його ксерокопія. Про втрату державного акту на право власності на землю він публікував оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Це позитивного результату не дало. Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив у видачі дублікату правовстановлюючого документу. Все вище назване і змусило його звернутися до суду за захистом свого права. Просить визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на: земельну ділянку площею 1,74 га вартістю 49776,85 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №007053, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлого 24 листопада 2010 року [PERSON], який був утрачений. В судове засідання позивач не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] був власником земельної ділянки площею 1,74 га вартістю грн., 49776,85 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №007053 наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (Інформація Відділу Держгеокадастру в Кодимському районі Одеській області №29-1516-99.1-810/2-16 від 13 квітня 2016 року). 24 листопада 2010 року [PERSON], помер (свідоцтво про смерть серії І-ЖД №240251, видане 24 листопада 2010 року [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області). Як убачається з дослідженого судом свідоцтва про народження серії ІV-УР №455565, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 18 січня 1990 року, батьком народженого 14 січня 1990 року [PERSON] є [PERSON]. Отже, спадкоємцем за законом першої залишився позивач [PERSON]. Інші спадкоємці за законом і за заповітом відсутні. Дружина померлого [PERSON] василівна від спадщини відмовилась, надавши відповідну заяву (заява, зареєстрована в реєстрі [PERSON] сільської ради за №22). Частиною першою статті 1261 ЦК України, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно дослідженої в судовому засіданні довідки [PERSON] сільської ради Кодимського району Одеської області № 783 від 01 березня 2016 року [PERSON] проживав в одному будинку разом із своїм батьком [PERSON] до дня смерті останнього 24 листопада 2010 року. Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Своїм правом спадкоємця за законом позивач скористався, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутній оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №323/02-14 від 19 квітня 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» роз»яснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначений правовстановлюючий документ був утрачений підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про його втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№16 від 16 квітня 2016 року). Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. З огляду на викладене, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. Таким чином, суд констатує, що позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 1,74 га вартістю 49776,85 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД №007053, виданого Кодимською райдержадміністрацією на ім»я померлого 24 листопада 2010 року [PERSON], який був утрачений. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1261 ч.1, 1268 ч.3, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved