Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] 22.06.2016 року звернувся до суду із позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Даний житловий будинок належить йому на праві приватної власності. Оскільки відповідач по справі є його сином, 1991 року народження, до 2014 року мешкав разом з ним, звісно позивачем було надано згоду на його реєстрацію за вищевказаною адресою. З вересня 2014 року відповідач в будинку фактично не проживає та зовсім не з,являється за вищевказаною адресою, ніякої допомоги у ремонту будинку не надає, оплату за комунальні послуги не робить, що підтверджується довідкою з місця проживання. Він на даний момент мешкає за іншою адресою, вказаною вище. Через різні протиріччя, різні погляди на життя, ми з ним зовсім не підтримуємо ніяких стосунків. Добровільно знятися з реєстрації він не бажає. Позивач проживає у своєму будинку разом зі своєю дружиною [PERSON], яка також зареєстрована в даному будинку. Факт реєстрації відповідача у вищевказаному будинку обмежує права позивача як власника, оскільки він несе додаткові грошові витрати по оплаті за користування деякими комунальними послугами (зокрема газом, вивезення сміття та інше), так як платежі за ці послуги повинні вноситися від кількості осіб, зареєстрованих у будинку, незалежно від того, проживають вони в ньому чи ні. Крім того, на даний момент позивач має намір продати даний житловий будинок і факт реєстрації відповідача у даному будинку також суттєво обмежує його права як власника. Позивач [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку з надвірними будовами та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] Даний житловий будинок належить йому на праві приватної власності. Оскільки відповідач по справі є його сином, 1991 року народження, до 2014 року мешкав разом з ним, звісно позивачем було надано згоду на його реєстрацію за вищевказаною адресою. З вересня 2014 року відповідач в будинку фактично не проживає та зовсім не з,являється за вищевказаною адресою, ніякої допомоги у ремонту будинку не надає, оплату за комунальні послуги не робить, що підтверджується довідкою з місця проживання (а.с.9). Він на даний момент мешкає за іншою адресою, вказаною вище. Через різні протиріччя, різні погляди на життя, ми з ним зовсім не підтримуємо ніяких стосунків. Добровільно знятися з реєстрації він не бажає. Позивач проживає у своєму будинку разом зі своєю дружиною [PERSON], яка також зареєстрована в даному будинку. Факт реєстрації відповідача у вищевказаному будинку обмежує права позивача як власника, оскільки він несе додаткові грошові витрати по оплаті за користування деякими комунальними послугами (зокрема газом, вивезення сміття та інше), так як платежі за ці послуги повинні вноситися від кількості осіб, зареєстрованих у будинку, незалежно від того, проживають вони в ньому чи ні. Крім того, на даний момент позивач має намір продати даний житловий будинок і факт реєстрації відповідача у даному будинку також суттєво обмежує його права як власника. Відповідно до ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Крім того, згідно ч.3 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Відповідно до ч.2 ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 4 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстраційного обліку здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про позбавлення права користування жилим приміщенням. З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved