Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

Позивач 24.02.2017 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Ухвалою суду від 29.05.2017 р. до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: орган опіки та піклування Тисменицької РДА. Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що 20.07.2013 р. між ним та відповідачкою зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції. У даному шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. 11.11.2016 р. шлюб між ними розірвано. Їх син проживає на даний час з матірю. З самого початку розлучення у нього з відповідачкою почалися непорозуміння щодо прийняття участі у вихованні сина та його відвідуванні, відповідачка почала створювати перешкоди стосовно неможливості його спілкування з сином. На утримання сина він сплачує аліменти, привозить продукти харчування, одяг, взуття. Натомість у свою сторону він чує лайку з боку відповідачки, сина не пускають до нього, закривають у хаті. Відповідачка свідомо чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, закривається у хаті, провокує сварку, не допускає до нього сина. У звязку з такою ситуацією він звернувся у службу у справах дітей Тисменицької РДА та отримав розпорядження від 08.08.2016 р. № 354 про визначені дні спілкування з дитиною, однак відповідачка не виконувала дане розпорядження. Вважає, що він як батько має такі ж права на участь у вихованні сина, як і мати дитини. Просив зобовязати відповідачку не чинити йому перешкоди у спілкуванні та у вихованні сина [PERSON], [INFO], додатково визначити наступні способи участі у вихованні та вільному спілкуванні батька із сином, а саме: побачення пять разів на тиждень- з понеділка по пятницю протягом трьох годин на день за місцем визначеним на розсуд батька, спільний відпочинок: половину літніх канікул, необмежене спілкування з сином особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком і сином, в день побачення з сином, батько має право особисто забирати сина з місця його проживання, дитячого садочка та школи, зобовязати відповідачку повідомляти батька дитини у письмовій формі про виїзд з сином з постійного місця проживання за 10 днів до дня виїзду. Позивач у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві позов підтримав, не заперечував щодо визначених днів спілкування з сином, визначених розпорядженням Тисменицької РДА № 783 від 22.12.2017 р., просив справу розглянути у його відсутності. Відповідачка у судове засідання не зявилась, у наданих поясненнях у попередньому судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що дійсно були випадки, коли вона не дозволяла позивачу бачитись з дитиною, у звязку з поганою погодою на дворі, та у звязку з тим, що дитина хворіла. Просила у позові відмовити. Представник третьої особи: служби у справах дітей Тисменицької РДА у судове засідання не зявився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що сторони перебували у шлюбі, у якому народився [PERSON], [INFO] (а.с.8). На даний час шлюб між сторонами розірвано, малолітня дитина проживає з матірю у с. Загвіздя, вул. Франка, 53 Тисменицького району Івано-Франківської області, на утримання сина позивач сплачує аліменти. Сторони не дійшли згоди щодо вирішення питання про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом переговорів та прийняття спільного рішення. Відповідно до ст.141 СК України мати та батько мають рівні права та обовязки по відношенню до дитини. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, відповідно до ст.157 СК України, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов'язків щодо неї. Таким чином, законодавство України закріпило право одного з батьків, хто проживає окремо від дитини, на спілкування з нею та право брати участь у її вихованні. Законодавством також встановлений обов'язок батьків або інших осіб, з якими проживає дитина не чинити перешкоди у здійсненні батьком прав щодо виховання сина та правовий механізм захисту цього права у випадку його порушення у судовому порядку. Відповідно до положень ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Преамбулою ст. ст. 5, 9 Конвенції про права дитини встановлено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточені, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Держава поважає відповідальність, права і обов'язки батьків належним чином управляти і керувати дитиною щодо здійснення прав дитини і робити це згідно зі здібностями дитини, що розвиваються, держава поважає право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками підтримувати на регулярній основі відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Із системного тлумачення ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.ст. 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Суд при встановленні способу спілкування, має дотримуватись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Позивач звернувся в орган опіки та піклування про визначення порядку участі у вихованні сина, та згідно розпорядження Тисменицької РДА № 783 від 22.12.2017 р. позивачу надано право спілкуватися та брати участь у вихованні сина [PERSON], [INFO], щонеділі з 11:00 год. по 21:00 год. (в літній час), а з 11:00 год. по 19:00 год. (в зимовий час), а також щовівторка та щочетверга з 18:00 год. по 20:00 год. (а.с.64). Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що спілкування позивача з дитиною буде перешкоджати її нормальному розвитку. Навпаки, спілкування сина з батьком буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, оскільки спілкування дитини з батьками, а батьків - з своїми дітьми - служить задоволенню життєво важливих потреб дитини. Крім того, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю обох батьків, що забезпечить її виховання в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Таким чином, суд вважає, що розпорядження Тисменицької РДА від 22.12.2017 р. № 783, винесене із врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини від 15.12.2017 р. № 14-17/02-24, повністю відповідає інтересам малолітньої дитини та її віку. Підстав для його зміни в бік збільшення часу зустрічей, проведення спільного відпочинку у період літніх канікул, суд на даний час не вбачає. З огляду на викладене, оскільки сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, батько дитини має бажання приймати участь у її вихованні, а спілкування між позивачем та дитиною не перешкоджає її нормальному розвитку, але виникли непорозуміння щодо врегулювання питання з приводу побачень батька з дитиною, суд, з урахуванням інтересів дитини, її малолітнього віку, поведінки батьків, між якими не має порозуміння, що може негативно вплинути на розвиток дитини, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. В інтересах малолітньої дитини [PERSON], [INFO], суд вважає за необхідне зобовязати відповідачку не чинити перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, та надати батькові можливість спілкування з дитиною відповідно до розпорядження Тисменицького РДА від 22.12.2017 р. У задоволенні інших позовних вимог, зокрема: необмеженого спілкування з сином [PERSON], [INFO], особисто, засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу звязку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та сином, та зобовязання матері дитини повідомляти батька дитини у письмовій формі про виїзд з сином з постійного місця проживання за 10 днів до дня виїзду, слід відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю. Дане рішення не є перешкодою в подальшому визначити участь у вихованні дитини в інший спосіб, якщо зростання прихильності дитини до батька та належне виконання останнім своїх батьківських обов'язків обумовить це. До того ж, рішення не є перешкодою визначення батьками в добровільному порядку додаткових днів побачень позивача з дитиною. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 141-142, 153, 157, 159 СК України,

Outcome: partial