Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 31.07.2014 року звернувся в суд із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] у свою користь 25858 грн. боргу за договором позики, а також судові витрати у справі у розмірі 258 грн. 57 коп.. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.22.2013 року між ним та відповідачем укладено договір позики терміном до 01.07.2014 року, згідно якого останній взяв у нього у борг 1500 Євро, що станом на дату укладення договору становило 15795 грн.. Однак відповідач, незважаючи на закінчення терміну дії договору позики, до цього часу суми позики не повернув, добровільно це зробити відмовляється, уникає зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки, у зв'язку з чим він був змушений звернутись до суду із даним позовом. Також подав розрахунок суми боргу у розмірі 25858 грн., з яких 24135 грн. - основана сума боргу згідно офіційного курсу НБУ станом на дату повернення боргу, 47 грн. 60 коп. - три проценти річних від простроченої суми та 1675 грн. 32 коп. - щомісячні проценти за користування грошовими коштами. Належним чином уповноважений представник позивача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив поданий його довірителем позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-4). Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення йому поштового відправлення від 11.09.2014 року (а. с. 53), у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив і заяви про розгляд справи у його відсутності не подав. З огляду на вказане, суд визначив причини неявки відповідача [PERSON] не поважними і, у відповідності до ч. 1 ст. 224 та ч. 1 ст. 225 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача на підтвердження позовних вимог, давши належну оцінку доказам по справі, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 22.02.2013 року сторони уклали між собою договір позики (розписку) (а. с. 6), згідно з яким позивач [PERSON] надав, а відповідач [PERSON] прийняв у борг грошові кошти у розмірі 1500 Євро, які зобов'язувався повернути до 01.07.2014 року. Вказаний договір (розписку) відповідач [PERSON] підписав власноручно із зазначенням на ньому серії та номера свого паспорта та адреси місця реєстрації. Цього ж дня він отримав у позивача [PERSON] обумовлені розпискою кошти. Згідно офіційних курсів НБУ 1500 Євро станом на дату укладення договору (розписки) становило 15795 грн., а станом на дату закінчення його дії (станом на дату повернення коштів) - 24135 грн.. Вимоги до укладення договорів позики зазначені у параграфі 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України. Так, за змістом ст. ст. 1046 та 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], який виступає у вказаному вище договорі позичальником, грошові кошти у розмірі 1500 Євро, що еквівалентно 24135 грн., у визначеному порядку та у встановлений договором строк - до 01.07.2014 року не повернув, а тому повинен на відповідну вимогу кредитора, яким виступає позивач [PERSON], сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, оскільки інші проценти річних у договорі не вказані. Позивач [PERSON] ставить вимогу про повернення йому грошових коштів у розмірі 24135 грн. (еквівалент 1500 Євро станом на кінцеву дату повернення коштів - 01.07.2014 року), а також три проценти річних від простроченої суми за період прострочення, яка становить 47 грн. 60 коп.. Оскільки договором позики не визначено розмір процентів річних від простроченої суми, тому за прострочення виконання грошового зобов'язання за таким договором з відповідача у користь позивача підлягають також сплаті три проценти річних від простроченої суми, як це зазначено у ч. 2 ст. 625 ЦК України. Сума трьох процентів річних за договором становить 47 грн. 60 коп.. З огляду на вказане, позовні вимоги у частині стягнення з відповідача основного боргу у розмірі 24135 грн. та трьох процентів річних у розмірі 47 грн. 60 коп., ґрунтуються на нормах чинного законодавства, є підставними та обґрунтованими. Стягнення суми заборгованості із врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення позивач не просить, а, відтак, така підлягає стягненню без інфляційних нарахувань. Разом з тим, позивач просить також стягнути і не отримані щомісячні проценти від суми позики у розмірі 1675 грн. 32 коп., з чим суд погодитись не може, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Що стосується положень щодо одержання та сплати процентів щомісячно за користування предметом позики, то вказаний договір у цій частині не відповідає вимогам про форму договору позики, встановленим ст. 1047 ЦК України, а також змісту ст. ст. 207-208 вказаного Кодексу, які встановлюють загальні вимоги до письмової форми правочину і визначають перелік правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі. Це пов'язано з тим, що такі положення не були обумовлені письмово. Правові наслідки недодержання вимоги щодо письмової форми правочину визначені ст. 218 ЦК України, за змістом якої недодержання сторонами такої форми правочину не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Разом з тим, позивачем не подано, а судом не здобуто будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження того, щоб безспірно встановити факт існування між сторонами саме по вказаному договору позики (розписці) домовленості про сплату відповідачем щомісячно процентів за користування позиченими коштами. Відповідно, не доведено, що зобов'язання відповідача по сплаті процентів за договором позики було обумовлено між сторонами у момент його укладення і відповідач вчинив дії на виконання такого обов'язку. До того ж, позивач не ставить питання про визнання договору позики у частині сплати щомісячних процентів дійсним і про це не просить. Відтак, позовна вимога про стягнення щомісячних процентів за користування позиченими коштами у розмірі 1675 грн. 32 коп. до задоволення не підлягає. У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог, виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача у користь позивача підлягають також стягненню і всі документально підтверджені судові витрати у справі, зокрема 243 грн. 60 коп. судового збору за подання позовної заяви згідно квитанції № 28-3058498/С від 28.07.2014 року (а. с. 30). Решта суми оплаченого судового збору у розмірі 14 грн. 97 коп. стягненню не підлягає, так як у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування вимог про стягнення щомісячних процентів за користування позиченими коштами у розмірі 1675 грн. 32 коп. слід відмовити. Таким чином, з відповідача [PERSON] у користь позивача [PERSON] підлягає до стягнення 24426 грн. 20 коп. (24135 грн. основний борг + 47 грн. 60 коп. три проценти річних + 243 грн. 60 коп. судові витрати = 24426 грн. 20 коп.).

Outcome: partial