Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-22 00:00:00

Позивач 19. 05. 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільного сумісного майна подружжя та його розподіл, мотивуючи свої вимоги тим, що 15 лютого 2007 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від даного шлюбу сторони мають доньку [PERSON]. Вказувала, що фактично подружнє життя припинилось в травні 2015 року. На даний момент існує спір з приводу розірвання шлюбу. Зазначила, що в період шлюбу ними за спільні кошти було придбано автомобіль «Форд Скорпіо» днз [NUMBER]. В травні 2015 року їй стало відомо, що відповідачем без її відому було продано спірний автомобіль іншій особі, коштів від його продажу вона не отримувала. В зв'язку з чим, просила суд визнати спільним майном подружжя автомобіль «Форд Скорпіо» днз [NUMBER] та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за вищевказаний автомобіль в розмірі 10 000 грн. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги та просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти стягнення з нього грошової компенсації за автомобіль в розмірі 10 000 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного та житлового законодавства. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В судовому засіданні встановлено, що 15 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який 20 липня 2015 року рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси було розірвано. За період шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки FORD SCORPIO, 1991 р.в. днз [NUMBER], даний факт підтверджується копією облікової картки приватного транспортного засобу від 29.05.2015 року, відповідно до якої 23.09.2008 року на підставі договору купівлі продажу, автомобіль легковий FORD SCORPIO, 1991 р.в. днз [NUMBER] було зареєстровано за [PERSON]. Як вбачається з листа центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговуванням м. Черкаси, Черкаського та Чигиринського районів від 08.07.2015 року № 13/11-1526 відповідно до автоматизовано-інформаційної системи «Автомобіль» та «НАІС» ДДАІ з 05.06.2015р. власником автомобіля марки FORD SCORPIO 2.0, кузов № [NUMBER], днз [NUMBER] (попередній д.н.з. [NUMBER]) являється гр. [PERSON]. Відповідач дані обставини не оспорював. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що автомобіль набутий в період шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, тому з урахуванням вимог статтей 60,70 СК України являється спільною власністю подружжя, даний факт в ході судового розгляду відповідачем не оспорювався, також останній не оспорював вимогу позивачки про стягнення з нього на її користь грошової компенсації за частку в майні подружжя, а саме: автомобіля FORD SCORPIO, 1991 р.в в сумі 10 000 грн. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та законні інтереси будь-яких осіб. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані на законі та підлягають до задоволення. Позивач не наполягає на стягненні з відповідача понесених нею судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: approved