overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 11 лютого 1995 року, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 11 лютого 1995 року Лівобережним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів міста Києва, зареєстровано шлюб між відповідачем та позивачем, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу було зроблено відповідний актовий запис за №194 (а.с.13). Від шлюбу сторони мають трьох дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.11-12). Як вбачається з позовної заяви, сторони не проживають разом, не підтримують будь-які сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме їх інтересам. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя. Таким чином, суд вважає за необхідне розірвати шлюб зареєстрований 11 лютого 1995 року Лівобережним міжрайонним управлінням реєстрації шлюбів міста Києва, актовий запис №194, між відповідачем та позивачем. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 229, 40 грн. (двісті двадцять дев'ять гривень 40 копійок). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 17 жовтня 2008 року, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Також позивач просила змінити її прізвище з «[PERSON]» на дошлюбне - «[PERSON]». Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 17 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб між відповідачем та позивачем, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за №1946 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як вбачається з позовної заяви, сторони не проживають разом, не підтримують будь-які сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме їх інтересам. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя. Також позивач просила змінити її прізвище з «[PERSON]» на дошлюбне - «[PERSON]». Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд вважає за необхідне розірвати шлюб, зареєстрований 17 жовтня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №1946, між відповідачем та позивачем та змінити прізвище позивача в зв'язку з розірванням шлюбу на «[PERSON]». Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні 60 копійок). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 24 листопада 2007 року, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 24 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції вінницької області, зареєстровано шлюб між відповідачем та позивачем, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №3830 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.4). Як вбачається з позовної заяви, сторони не проживають разом, не підтримують будь-які сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме їх інтересам. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя. Таким чином, суд вважає за необхідне розірвати шлюб зареєстрований 24 листопада 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції вінницької області, актовий запис №3830, між відповідачем та позивачем. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 229, 40 грн. (двісті двадцять дев'ять гривень 40 копійок). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 30 жовтня 1999 року, посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалось. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, проживають окремо. Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. В судове засідання сторони не з'явились, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Позивач надала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 30 жовтня 1999 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї зареєстровано шлюб між відповідачем та позивачем, про що в книзі реєстрації актів про одруження було зроблено відповідний актовий запис за №1425 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON], [INFO] (а.с.5). Як вбачається з позовної заяви, сторони не проживають разом, не підтримують будь-які сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство, а за таких обставин їх шлюб існує лише формально і його збереження є неможливе, оскільки суперечитиме їх інтересам. Згідно статті 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із подружжя. Таким чином, суд вважає за необхідне розірвати шлюб, зареєстрований 30 жовтня 1999 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів міста Києва з філією Державного Центру розвитку сім'ї, актовий запис №1425, між відповідачем та позивачем. Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 229,40 грн. (двісті двадцять дев'ять гривень 40 копійок). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою, в якій, після уточнення вимог, просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач), аліменти на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON], в розмірі по 1/6 частині всіх видів його заробітку (доходів) , але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення ними повноліття, посилаючись, що відповідач є батьком дітей, достатньої допомоги на їх утримання не надає. Позивач позов підтримала, послалася, що відповідач достатньої матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Підтвердила факт придбання відповідачем одягу для дітей у вересні та жовтні поточного року на суму чотири тисячі гривень. Відповідач позов визнав. Послався що систематично надає допомогу дітям у вигляді подарунків(зокрема подарив мобільні телефони). Також у вересні та жовтні поточного року повністю забезпечив дітей одягом, на загальну суму біля 5000 грн. Судом встановлені факти: ●шлюб між сторонами укладений у 2001 році розірваний рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області 30.05.2017р. (рішення суду № 474/299/17 від 30.05.2017р.); ●від спільного шлюбу є сини [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження І-ФП №131822 від 05.05.2003 року, свідоцтво про народження І-ФП №135978 від 06.07.2011 року ); ●позивач [PERSON] з дітьми на користь яких ставиться питання про стягнення аліментів, проживає [INFO], відповідач проживає окремо (довідка про склад сімї №741 від 10.10.2017р.); ●позивач працює вчителем ЗОШ, середня заробітна плата складає 4122 грн./міс, підсобне господарство не утримує (акт обстеження умов проживання від 10.10.2017р., довідка про заробітну плату від 12.10.2017р.); ●відповідач є приватним підприємцем, дохід становить в середньому 3,5 тис. грн. в міс, стан здоровя задовільний (показання відповідача в якості свідка); ●відповідач надав матеріальну допомогу на утримання дітей в вересні, жовтні місяці поточного року на суму 4(чотири) тис.(показання в якості свідка позивача, відповідача) ●стан здоровя дітей, на користь яких ставиться питання про стягнення аліментів, позивача задовільний (довідки фельдшера Сирівської амбулаторії загальної практики-сімейної медицини від 11.10.2017 року). Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини з приводу стягнення аліментів на утримання дитини. При прийнятті рішення, суд керується ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та ст. 181 цього кодексу, згідно якої, примусове стягнення аліментів за рішенням суду, можливе в разі ненадання стороною достатньої допомоги на утримання дитини. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини і з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини, позивача, відповідача, вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати судовий збір в сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач), аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення нею повноліття, посилаючись, що відповідач є батьком дитини, достатньої допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (лист вих..№ 2137 від 15.06.2015р. направлений відповідачу рекомендованим поштовим відправленням, телефонограма №274 від 15.06.2015р.), в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність, відкладення розгляду справи не надав. Таким чином, суд, з врахуванням неявки відповідача належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не повідомлення ним про причини неявки, відсутності заяви про розгляд справи у його відсутність, його відкладення, згоди позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені факти: · шлюб між сторонами зареєстрований 03.07.2010р. міським відділом РАЦС Миколаївського МУЮ (свідоцтво про шлюб від 03.11.2010р., актовий запис №3520) · від спільного шлюбу є малолітня донька [PERSON], 21.10.2010 р. н. (свідоцтво про народження І-ФП №223723 від 20.04.2015р.); · позивач з донькою проживає на житловій площі батьків по вул.. Котовського, 43 смт.Врадіївка, власного житла не має, не працює, підсобного господарства не утримує (акт обстеження від 02.06.2015р., довідка про склад сімї №2360 від 26.05.2015р., показання позивача в якості свідка); · відповідач проживає окремо, не працює, має нормальний стан здоров'я, на протязі року будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі в додаткових витратах на дитину, її вихованні не приймає (показання позивача як свідка); · стан здоровя позивача та дитини на користь якої ставиться питання про стягнення аліментів задовільний (показання позивача як свідка). Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини з приводу стягнення аліментів на утримання дитини. При прийнятті рішення, суд керується ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та ст. 181 цього кодексу, згідно якої, примусове стягнення аліментів за рішенням суду, можливе в разі ненадання стороною достатньої допомоги на утримання дитини. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини і з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини, позивача, відповідача, вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] (далі відповідач), аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення нею повноліття, посилаючись, що відповідач є батьком дитини, достатньої допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (телеграма про виклик до суду на 25.06.2015р. 10.00 год. від 12.06.2015р.), в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність, відкладення розгляду справи не надав. Таким чином, суд, з врахуванням неявки відповідача належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не повідомлення ним про причини неявки, відсутності заяви про розгляд справи у його відсутність, його відкладення, згоди позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені факти: · у період проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, у них народилася донька [PERSON], 02.12.2010 р. н., батьком якої у свідоцтві про народження записаний [PERSON], матірю [PERSON] (свідоцтво про народження І-БК №237421 від 14.12.2010р.); · позивач з донькою проживає на орендованій житловій площі в с. Новопавлівка, власного житла не має, працює в Острогірському ФАПі, заробітна плата складає в середньому 600 грн./міс., підсобного господарства не утримує (акт обстеження №111 від 15.04.2015р., довідка про склад сімї №276 від 15.04.2015р., показання позивача в якості свідка); · відповідач проживає окремо, має нормальний стан здоров'я, на протязі трьох років будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі в додаткових витратах на дитину, її вихованні не приймає (показання позивача як свідка); · стан здоровя позивача та дитини на користь якої ставиться питання про стягнення аліментів задовільний (показання позивача як свідка, довідка від 15.04.2015р.). Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини з приводу стягнення аліментів на утримання дитини. При прийнятті рішення, суд керується ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та ст. 181 цього кодексу, згідно якої, примусове стягнення аліментів за рішенням суду, можливе в разі ненадання стороною достатньої допомоги на утримання дитини. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини і з врахуванням стану здоровя та матеріального становища дитини, позивача, відповідача, вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-10 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] (далі - відповідач), аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення нею повноліття, посилаючись, що відповідач є батьком дитини, достатньої допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (телеграма про виклик до суду на 11.10.2016р. 11.00 год.), в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність, відкладення розгляду справи не надав. Таким чином, суд, з врахуванням неявки відповідача належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи, не повідомлення ним про причини неявки, відсутності заяви про розгляд справи у його відсутність, його відкладення, згоди позивача на заочний розгляд справи, ухвалив провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлені факти: ●шлюб між сторонами зареєстрований 04.11.1995 року (свідоцтво про укладення шлюбу [NUMBER]); ●від спільного шлюбу у сторін є неповнолітній син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 17.07.2001р.); ●позивач з неповнолітнім сином та сином - студентом проживає [INFO], працює поштаркою на неповну ставку, отримує соціальну допомогу як малозабезпечена сім'я утримує підсобне господарство. Інших видів доходів немає (акт обстеження від 19.09.2016р., довідка про склад сім'ї №597 від 16.09.2016р., показання позивача в якості свідка); ●відповідач проживає окремо, має нормальний стан здоров'я, на протязі останніх півроку окремого проживання будь - якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, участі в додаткових витратах на дитину, її вихованні не приймає (показання позивача як свідка); ●стан здоров'я позивача та дитини на користь якої ставиться питання про стягнення аліментів задовільний (показання позивача як свідка). Суд вважає, що між сторонами склались правовідносини з приводу стягнення аліментів на утримання дитини. При прийнятті рішення, суд керується ст. 180 Сімейного кодексу України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та ст. 181 цього кодексу, згідно якої, примусове стягнення аліментів за рішенням суду, можливе в разі ненадання стороною достатньої допомоги на утримання дитини. Вивчивши та дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач не надає достатньої матеріальної допомоги на утримання дитини і з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, позивача, відповідача, вважає позов підлягаючим задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати - судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial