Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.12.2019р звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що з 12 серпня 1985 року по 30 червня 2017 він працював у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» (назву змінено на АТ «Українська залізниця»), відповідача у справі, бригадиром підприємств залізничного транспорту 6 розряду Дебальцевського пасажирського депо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати, тому за період з 01.03.2017р по 30.07.2017р виникла заборгованість нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати, що становить у загальному розмірі 8 621,01 грн. 30 червня 2017 року на підставі наказу №2558/ДН-ос він був звільнений у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно вказаного наказу в день звільнення йому належали до виплати компенсація за 42 дні не використаної відпустки, розмір якої складає 9 980,04 грн, та одноразова грошова допомога при виході на пенсію у розмірі 6 середньомісячних заробітних плат, розмір якої складає 37 128,60 грн. Позивач зазначає, що вказані суми при звільненні йому не були виплачені, а тому він просить стягнути у судовому порядку з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 55 730,55 грн, які складаються з нарахованої та не виплаченої заробітної плати за період з 01.03.2017 по 30.07.2017 у розмірі 8 621,01 грн, допомоги при виході на пенсію у розмірі 37\~128,60 грн та компенсації за невикористані дні відпустки у ромзірі 9\~980,94 грн. [PERSON] , представник позивача, вимоги позову [PERSON] підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. Представник відповідача, який про дату, час і місце слухання справи повідомлений належним чином у відповідності зі ст.130 ЦПК України, в судове засідання не з`явився без повідомлення причини неявки. Відзив на позовну заяву, письмові, електронні докази та зустрічний позов до суду не надавав. Суд, згідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані сторонами докази, суд вважає позов обѓрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5\~ЦПК України). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст.ст.12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що сторони перебували у трудових відносинах з 12.08.1985 року по 30.06.2017 року Наказом від 30.06.2017р №2558/Д11-ос [PERSON] звільнено з 30 червня 2017 року за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за вислугою років, на підставі ст.38 КЗпП України. Відповідно до вказаного наказу [PERSON] повинна була бути виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 6 середньомісячних зарплат, згідно п.3.25 Колективного договору, а також компенсація за 42 дні відпустки. Відповідно до вимог ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Проте, як встановлено у судовому засіданні, позивачу при звільненні не були виплачені усі суми, що належать йому від підприємства, а саме: - нарахована заробітна плата за період з 01.03.2017 по 30.06.2017 у розмірі 8 621,01 грн; - допомога при виході на пенсію у розмірі 37\~128,60 грн; - компенсація за невикористані дні відпустки у ромзірі 9\~980,94 грн. Вказані вище обставини встановлені судом на підставі наданих позивачем доказів, а саме: трудової книжки БТ [NUMBER] , наказу про припинення трудового договору від 30.06.2017р №2558/Д11-ос, розрахунків заробіної плати позивача за період з березня по червень 2017 року, Індивідуальних відомостей про застраховану особу за формою ОК-5 Пенсійного фонду України за 2017 рік, довідки про доходи позивача №1338/2 від 11.11.2019, Колективного договору між керівництвом та дорожнім комітетом профспілки Донецької залізниці. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви №68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпПУ, Законам України «Про оплату праці», позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 30 червня 2017 року, але при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України. Відповідно до норм ст.ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Проте, відповідач належними та допустимими доказами не спростував відомості, наведені в документах, наданих позивачем, та не надав доказів, що ці відомості є недостовірними. За таких обставин, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі, та з відповідача на користь [PERSON] необхідно стягнути у межах заявлених позивачем позовних вимог: заборгованість з виплати заробітної плати за період з 01.03.2017р по 30.06.2017р у розмірі 8 621,01 грн; розмір компенсації за невикористану відпустку у сумі 9 980,04 грн, та розмір допомоги при виході на пенсію у сумі 37 128,60 грн. Крім того, відповідно до ст.141\~ЦПК України суд\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~на користь\~держави судовий збір в сумі 768,40грн.

Outcome: approved