overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 лютого 2014 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на час навчання. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що відповідач є її батьком, вона хоча і досягла повноліття, але навчається, потребує матеріальної допомоги. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 30 % всіх видів заробітку відповідача. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду заяву, посилаючись на викладені в ній обставини. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги та не заперечував щодо їх задоволення, пояснив, що має можливість сплачувати аліменти в розмірі 30 % всіх видів його заробітку. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], 1973 року народження, є батьком [PERSON], [INFO]. Також встановлено, що [PERSON], [INFO], хоча досягла повноліття, але навчається, є студентом 1 курсу архітектурного факультету Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка, денна форма навчання, термін навчання з 01.09.2013 року по 01.02.2018 року. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Тобто, норми Сімейного кодекс України передбачають обов'язок батьків утримувати повнолітніх дітей за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] інших осіб на утриманні не має, повністю визнав позовні вимоги та не заперечував розмір аліментів, який позивач просить стягнути на її утримання. Тому суд, вирішуючи справу в межах наданих доказів та матеріалів приходить до висновку, що відповідач [PERSON] має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки. Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.ст. 182, 200 СК України, в тому числі стан здоров'я та матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку на час навчання, але не більше, ніж до досягнення 23 років. Суд приходить до висновку про стягнення аліментів часу в частці від доходів, а не у відсотковому відношенні, оскільки стягнення аліментів у відсотковому відношення не передбачено нормами законодавства. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно на період навчання повнолітньої доньки, але не більше, ніж до досягнення нею 23 років. Стягнення аліментів необхідно здійснювати з часу подачі позовної заяви до суду, тобто, з 21 лютого 2014 року. Також з відповідача відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 лютого 2020 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява обґрунтована тим, що фактично з наступного дня після реєстрації шлюбу відповідач став чужою людиною, непорозуміння склалися у зв`язку з розходженням поглядів на сімейні відносини. Просила розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] 27 грудня 2019 року шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2020 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 24 березня 2020 року. В судове засідання з розгляду справи по суті позивач [PERSON] не зявилася, але звернулася з заявою про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча був повідомлений про розгляд справи через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до таких висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 27 грудня 2019 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи встановлені обставини, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 серпня 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що з відповідачкою по справі він перебуває у шлюбі з 2007 року. Шлюб зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 524. Від спільного життя з відповідачкою він має неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачкою він шлюбні відносини припинив, з тієї причини, що між ними втрачено взаєморозуміння, у них різні погляди на взаємовідносини у сім»ї на роль чоловіка та жінки, у відносинах один з одним у них повне непорозуміння. На теперішній час він бажає з відповідачкою шлюб розірвати й на примирення не згодний, оскільки шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, він просить суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою. Позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. На позовних вимогах наполягав в повному обсязі та просив суд задовольнити їх. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнала повністю, зазначивши в заяві про те, що проти розірвання шлюбу не заперечує та просила суд після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку відсутністю сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 07 вересня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом РАЦС Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07 вересня 2007 року, актовий запис № 524 (а.с. 3). Від спільного життя з відповідачкою є неповнолітні діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини подружжя припинило з тієї причини, що між ними втрачено взаєморозуміння, у них різні погляди на взаємовідносини у сім»ї, на роль чоловіка та жінки, у відносинах один з одним у них повне непорозуміння, що призвело до того, що фактично вони не спілкуються. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивач і відповідачки неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне з'ясувати прізвище відповідачки після розірвання шлюбу, залишивши прізвище - [PERSON]. Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

позивач [PERSON] 21 серпня 2015 р. звернулась до Дружківського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 01 вересня 2012 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось, в зв'язку з тим, що вони перестали розуміти один одного. З 01 серпня 2015 року вони не мешкають одної родиною, не ведуть спільного господарства. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала заяву з клопотанням розглядати справу у її відсутності, наполягає на розірванні шлюбу. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи його повідомлено належним чином - судовою повісткою. Заяву з клопотанням про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 01 вересня 2012 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дружківського міського управління юстиції у Донецькій області зроблено актовий запис № 193 (а.с 9). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. У відповідності зі ст..112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні було встановлено, що з серпня 2015 року сторони не мешкають однією родиною, не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] необхідно залишити на виховання матері - [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 травня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Зазначені позовні вимоги обґрунтовує тим, що шлюб між ними зареєстровано 25 червня 1983 року виконкомом Білоголівської сільської Ради народних депутатів, про що видано свідоцтво про шлюб [NUMBER]. З жовтня 2013 року між сторонами припинилися шлюбні стосунки, вони перестали вести спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. З цих підстав позивач просить розірвати шлюб. Ухвалою судді від 24 травня 2018 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено підготовче судове засідання на 12 червня 2018 року,а ухвалою суду від 02 липня 2018 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду на 23 липня 2018 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив розірвати шлюб, проти ухвалення заочного рішення не заперечив. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з'явилася, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: 25 червня 1983 року сторони вступили у зареєстрований шлюб, про що зроблено актовий запис № 5 виконкомом Білоголівської сільської Ради народних депутатів. Судом встановлено, що від даного шлюбу в подружжя неповнолітніх дітей немає. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач [PERSON] обґрунтовує свої позовні вимоги, сторони з жовтня 2013 року припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. Сім'я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Відповідно до вимог ст. 112 СК України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхній дітей, що має істотне значення. За вказаних обставин судом установлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає до розірвання. Окрім того, на підставі 141 ЦПК України, з відповідача в користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON], 21 червня 2016 року звернувся до Любашівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обгрунтування своїх позовних вимог, позивач вказує, що 03 січня 2000 року померла його матір [PERSON], яка до дня смерті була зареєстрована та проживала в [INFO]. Після її смерті залишилось спадкове майно земельна ділянка площею 2.1005 гектари. Він являється спадкоємцем за заповітом. Позивач фактично своєчасно прийняв спадщину в шестимісячний термін, однак нотаріально не оформив через відсутність правовстановлюючого документа, тому просив суд визнати за ним право власності на спадкове майно після смерті матері [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про можливість розгляду справи в його відсутність, свої позовні вимоги підтримує повністю. (а.с. 33). Відповідач [PERSON], в судове засідання не зявився хоча про день і час розгляду справи був повідомлений відповідно до ст. 74 ЦПК України. Проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] померла 03 січня 2000 року (а.с. 10). Після смерті [PERSON], залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 2.1005 га., кадастровий номер 5123355300:04:001:0087 що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та довідкою відділу Держгеокадастру у Любашівському районі Одеської області (а.с. 16-25). Відповідно до заповіту, посвідченого секретарем Зеленогірської селищної ради Любашівського району Одеської області 20 жовтня 1997 року, [PERSON] заповіла належне їй майно позивачу по справі (а.с. 14). Положенням ч. 1-2 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позивач проживав зі спадкодавцем разом до дня її смерті, успадкував зазначене спадкове майно, яке є об'єктом права приватної власності, у зв'язку із чим є підстави для визнання за ним права власності на спадкове майно. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 червня 2016 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 26 липня 2014 року уклала шлюб з відповідачем по справі. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], 29.01.2012 року, якого відповідач усиновив згідно рішення суду, та доньку [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обовязку утримувати дітей, не надає кошти на їх утримання. Хоча інколи таку допомогу надає, проте цих коштів для забезпечення дітей не вистачає, тому діти знаходяться на утриманні позивача. Крім того, відповідач ухиляється від утримання позивача, хоча дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років. Просить суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача 1/3 частки з усіх видів його заробітків (доходів), але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення ними повноліття. Також, стягнути з відповідача на утримання позивача 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення донькою [PERSON] трьох років. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, на адресу суду подала письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, на адресу суду подав письмову заяву, у якій просить суд справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши позовну заяву та вислухавши осіб, які беруть участь у справі, враховуючи викладені в позовній заяві фактичні обставини, на підтвердження яких надані письмові докази та які відповідачем не були заперечені, суд вважає, що рішення про задоволення позову в справі можливо ухвалити відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у звязку з визнанням відповідачем позову без подальшого зясування обставин у справі та перевірки їх доказами, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, і суд приймає таке визнання позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 червня 2017 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що зареєстрували з відповідачем шлюб 14 жовтня 1995 року у Скалатській міській раді Підволочиського району. Під час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей, одна на даний час недосягла повноліття. Спільне подружнє життя не склалося, відповідач проживає з іншою жінкою, збереження шлюбу є неможливим, а тому просить позов задовольнити. Після розірвання шлюбу прізвище бажає змінити на «[PERSON]». В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить шлюб розірвати, терміну на примирення не надавати, справу розглянути у її відсутності, після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з нею. Відповідач, будучи повідомленим належним чином про дату та час розгляду справи, повторно до суду не з'явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати, терміну на примирення не надавати. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти: Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 14 жовтня 1995 року у Скалатській міській раді Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 33. Прізвище після реєстрації шлюб чоловіка та дружини - [PERSON]. Від шлюбу в сторін народилося двоє дітей, одна не досягла повнолітнього віку. В силу ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вказаних обставин судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить їх інтересам, тому відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 14 жовтня 1995 року у Скалатській міській раді Підволочиського району Тернопільської області, актовий запис № 33 - слід розірвати, після розірвання шлюбу громадянці [PERSON] присвоїти дошлюбне прізвище - «[PERSON]».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 червня 2018 року звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В поданій до суду позовній заяві посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини. Просила суд розірвати зареєстрований з відповідачем [PERSON] шлюб. Згідно з ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 22 червня 2018 року відкрито провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено підготовче судове засідання на 12 липня 2018 року. Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 12 липня 2018 року закрито підготовче провадження в справі за позовом [PERSON] та призначено справу до судового розгляд у по суті на 16 липня 2018 року. В судовому засіданні з розгляду справи по суті позивач [PERSON] повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини, на розірванні шлюбу наполягала. Пояснила, що близько 8 років з відповідачем проживають окремо, вважає неможливим подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу. Відповідач [PERSON] в судове засідання з розгляду справи по суті не зявився, жодних заяв по суті до суду не подавав. Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON], [INFO], та [PERSON] (до шлюбу Кудріна) [PERSON], [INFO], з 30 серпня 2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Сторони мають доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Аналіз статті 111 СК України дає підстави вважати, що закріплена у статті норма є диспозитивною. Суд може вживати заходів щодо примирення подружжя лише у тому випадку, якщо це не буде суперечити моральним засадам суспільства. Статтею 24 СК України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд, враховуючи надані учасниками справи пояснення, приходить до висновку, що збереження шлюбу між сторонами на паритетних засадах неможливе, вжиття судом заходів щодо примирення буде суперечити інтересам сторін та моральним засадам суспільства. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливі, тому шлюб необхідно розірвати. Також відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені витрати зі сплати судового збору.

Outcome: approved