Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-07 00:00:00

Позивач [PERSON] (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до Департаменту містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради (далі - відповідач) про захист порушених конституційних прав та стягнення моральної шкоди у сумі 46750,00 грн. Обґрунтовуючи вимогу про відшкодування завданої моральної шкоди, позивач посилалась на те, що при розгляді клопотання від 08.05.2020 відповідачем допущено ряд порушень вимог законодавства та підзаконних нормативно-правових актів, відповідачем складено та подано проект рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення документацій із землеустрою, який містить протиправні висновки, які не відповідають містобудівній документації, чим порушені її конституційні права та заподіяно моральну шкоду. Позивач вказує, що протиправні дії відповідача призвели до погіршення стану її здоров`я та душевних страждань, які позбавили її можливостей реалізації звичок та бажань, що спричинило погіршення відносин з оточуючими, інші негативні наслідки. Дії відповідача призвели до погіршення життєвих зв`язків позивача та вимагали від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 46750,00 грн, позивач виходила з мінімального розміру штрафу та кількості допущених порушень, які вказують на службову недбалість (250 неоподаткованих мінімумів х 17 грн х 11 порушень). Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.05.2021 відкрито провадження за даним позовом у справі №295/5727/21, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. 24.05.2021 до суду надійшли заперечення [PERSON] , у якому позивач просила суд призначити розгляд справи з повідомленням сторін. Ухвалою суду від 25.05.2021 здійснено по справі № 295/5727/21 перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи за правилами спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, призначено судове засідання на 08.07.2021. 11.06.2021 від представника відповідача - директора департаменту Блажиєвського І.Й. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог. Представник відповідача у відзиві вказує, що оскільки, на думку позивача, моральну шкоду їй завдано діями посадових осіб органу місцевого самоврядування, тому відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, даний спір підлягає вирішенню у порядку адміністративного судочинства, отже провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 КАС України. Вважає, що твердження позивача про незаконність дій відповідача не відповідають дійсності, оскільки дії департаменту відповідають приписам Земельного кодексу, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», рішенням міської ради та її виконавчого комітету. При розгляді клопотання позивача від 08.05.2020 були розглянуті також копії документів, які додавалися до нього, при тому, що додавання будь-яких матеріалів до клопотання про надання дозволу на відведення земельних ділянок ст. 118 Земельного кодексу. Рішення Житомирської міської ради №1970 від 30.07.2020 відповідає затвердженій містобудівній документації, а твердження позивача щодо протиправності висновків, які містяться у ньому, не відповідають дійсності. Жодних доказів щодо незаконності дій відповідача позивач не надала. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди представник відповідача вказує, що позивачем не підтверджено належними доказами факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, а тому вважає, що підстави для задоволення позову відсутні. 14.06.2021 до суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач вказує, що відзив подано з пропуском строку, встановленого в ч. 7 ст. 178 ЦПК України. Вважає, що відзив подано з істотним порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки містить незаконне тлумачення норм законодавства, без зазначення їх взаємозв`язку із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується. У відзиві містяться незаконні висновки щодо порушення вимог законодавства, які зазначені у позові та не викладені фактичні обставини і докази на їх підтвердження з приводу заявлених позивачем позовних вимог. Суд відхиляє доводи позивача з приводу того, що відзив на позовну заяву подано з пропуском строку, встановленого для його подання, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Ухвалою суду про відкриття провадження у справі від 13.05.2021 відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Як вбачається зі змісту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відпправдення, копію ухвали про відкриття провадження та матеріали позовної заяви представник відповідача отримав 24.05.2021. Відповідач скористався своїм процесуальним правом, та подав до суду відзив на позовну заяву, який був зданий на пошту 08.06.2021, тобто в межах строку, встановленого судом в ухвалі про відкриття провадження відповідно до норм ч.7 ст.178 ЦПК України, відзив відповідає вимогам ч.3-5 ст. 178, ст. 179 ЦПК України. У судове засідання 08.07.2021 позивач не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач свого представника в засідання суду також не направив. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання, яким завершується розгляд справи, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. 08.05.2020 [PERSON] звернулася до Житомирської міської ради із заявою, яку зареєстровано за №4409 від 12.05.2020, у якій просила надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки прощею 0,10 га з метою оформлення права власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та споруд (а.с.16). Департаментом містобудування та земельних відносин Житомирської міської ради підготовлено проект рішення щодо відмови, серед інших, [PERSON] у наданні дозволу на розроблення документацій із землеустрою щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підстава відмови: ст. 39 Земельного кодексу України, ст. 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». План зонування території міста Житомира, затверджений рішенням міської ради від 04.04.2017 №579. Невідповідність містобудівній документації (відповідно до Плану зонування території (зонінг) Схеми зонування території міста земельна ділянка розташована в зоні мішаної багатоповерхової забудови та громадської забудови (Ж-4), частина земельної ділянки розташована в зоні вулиць в червоних лініях (ТР-2), відповідно до Плану зонування території (зонінг) Схема зонування території міста - планувальні обмеження земельна ділянка знаходиться в санітарно-захисній зоні об`єктів транспорту (а.с. 11-14). 30.07.2020 Житомирською міською радою прийнято відповідне рішення про відмову [PERSON] у наданні дозволу на розроблення документацій із землеустрою щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). 22.09.2020 Житомирською міською радою надано відповідь №25/Д-700 [NUMBER] на запит [PERSON] від 17.08.2020, разом з якою надано копію з електронного оригіналу графічної частини генерального плану міста, копію генерального плану (основне креслення) з умовними позначеннями на територію за адресою: [ADDRESS] ; копію з електронного оригіналу графічної частини планування території (зонінгу); копії з топографічного плану масштабу 1/2000 на територію по [ADDRESS] , та повідомлено про те, що надати інші запитувані документи не має можливості, у зв`язку з тим що вони не розроблялися та не затверджувалися (а.с. 24). 09.03.2021 Виконавчим комітетом Житомирської міської ради [PERSON] надана відповідь на запит про надання інформації, якою повідомлено, що діючим земельним законодавством не передбачено питання «погодження місця розташування земельної ділянки» при розгляді заяв громадян про надання дозволів щодо відведення земельних ділянок, тому відносно звернення [PERSON] від 08.05.2020 такого документу в Департаменті не створювалось, надати його копію немає можливості. Також повідомлено, що згідно рішень Житомирської міської ради від 21.07.2016 №260 «Про Регламент Житомирської міської ради», від 04.07.2017 №651 «Про внесення змін до рішення Житомирської міської ради від 21.07.2016 №260 «Про Регламент Житомирської міської ради», з метою розгляду постійними комісіями та депутатами на пленарному засіданні до відділу організаційного забезпечення депутатської діяльності подається проект рішення з поміткою «проект». Передача інших документів згідно регламенту не здійснюється, тому надати їх копії не має можливості (а.с. 15). Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права уразі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Обґрунтовуючи порушення свої прав, позивач посилається на те, що відповідачем незаконно відмовлено у складенні висновку щодо попереднього розгляду клопотання від 08.05.2020 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою; незаконно складений проект рішення без зазначення дати його складання та підпису відповідальної особи, та із зазначенням на ньому посади та ім`я міського голови, який не має до згаданого проекту жодного відношення; незаконно відмовлено у розгляді документів, які додані до клопотання; внесенні до проекту рішення незаконних висновків; незаконно застосовано містобудівну документацію та складено висновки, які їй суперечать. Відповідно до частин шостої та сьомої ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність. Відповідний орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічного обґрунтування використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Як видно зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів, позивач вважає, що їй завдана моральна шкода діями відповідача щодо складання та подання проекту рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення документацій із землеустрою щодо земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , однак судового рішення, яким би у порядку адміністративного судочинства дії (бездіяльність) відповідача були б визнані судом протиправними, позивач не надала, хоча вимоги про відшкодування моральної шкоди пов`язує із незаконністю дій суб`єкта владних повноважень щодо складання та подання проекту рішення. Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Приписами статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Статтею 1173 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до частини п`ятої статті 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства. Із аналізу зазначених вище норм вбачається, що у справі про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 1173 ЦК України, яка розглядається судом в порядку цивільного судочинства, на підтвердження факту неправомірності (незаконності) дій, рішень та/або бездіяльності органу місцевого самоврядування (його посадових осіб), особа, яка вважає, що такими діями (рішеннями) та/або бездіяльністю їй завдано шкоди, повинна надати, зокрема, судове рішення про визнання таких дій (рішень) та/або бездіяльності незаконними, оскільки загальним судам цивільної юрисдикції такі справи непідвідомчі, а підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач пов`язує із незаконністю (протиправністю) дій відповідача щодо розроблення та подання проекту рішення про відмову у наданні дозволу на розроблення документацій із землеустрою, однак судового рішення на підтвердження незаконності такого рішення відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, [PERSON] не надала. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. У пункті 5 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. При цьому слід враховувати, що порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п.п. 55-57 судового рішення). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до чч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Із врахуванням наведених правових норм, суд зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, саме позивач зобов`язаний надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу цивільного правопорушення, яке є підставою для відшкодування моральної шкоди, в тому числі настання негативних наслідків у вигляді такої шкоди, її розмір та причинний зв`язок з бездіяльністю відповідача. Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що сам по собі факт протиправної поведінки відповідача не свідчить про завдання позивачу моральної шкоди (№804/6922/16 від 31.07.2019 та інші). Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, докази вимушених змін у житті позивача, тощо. На підставі вищевикладеного, розглянувши справу в межах заявлених позивачем позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачем не доведено, які її права порушені, що є підставою для відшкодування моральної шкоди, не доведено протиправність дій відповідача, які призвели до завдання позивачу моральних страждань, позивачем не надано жодних доказів, що підтверджують заподіяння моральних страждань, спричинення шкоди здоров`ю, інших втрат немайнового характеру, не доведено наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та завданою шкодою, а тому суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позову звільнена від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», суд відмовляє у задоволенні позову, судові витрати відносяться на рахунок держави. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed