Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 05.12.2017 року звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON], в якому просить встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що померлий 17.04.2007 року у с. Гребенів Сколівського району Львівської області [PERSON]-Б.В. був його батьком. Також просить встановити факт належності його батькові [PERSON]-Б.В. правовстановлюючого документа заповіту, складеного [PERSON] та посвідченого 17.02.1971 року у Тухлянській сільській раді Сколівського району Львівської області у користь [PERSON]-Б.В.. Ще просить визнати за ним право власності на житловий будинок (позначений у технічному паспорті літерою А-1), з підвалом (позначений у технічному паспорті літерою «а») та сходами (позначені у технічному паспорті літерою «а1», загальною площею 115,0 кв. м., житловою площею 73,5 кв. м., з господарською спорудою огорожею (позначена у технічному паспорті літерою № 1), розташований у с. Гребенів Сколівського району Львівської області по вул. Т. Шевченка, 78, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]-Б.В., який помер 17.04.2007 року у с. Гребенів Сколівського району Львівської області. Ухвалою судді від 28.12.2017 року вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою підготовчого судового засідання від 26.02.2018 року закрито підготовче провадження, а справа за вказаним позовом призначена до розгляду по суті. Розгляд справи по суті відбувався у судовому засіданні 22.03.2018 року. Позов обґрунтований тим, що право на спірне домоволодіння належало його покійному батькові [PERSON]-Б.В., котрий помер 17.04.2007 року. Заповіту батько щодо розпорядження своїм правом на зазначене нерухоме майно не складав. У свою чергу спадкоємцями першої черги після смерті батька за законом є він та відповідач у справі [PERSON], як його діти. Інших спадкоємців, які б претендували на частку у спадкових правах та обовязках після смерті [PERSON]-Б.В., немає. Позивач зазначає, що на даний час він є єдиним спадкоємцем прав та обовязків, що залишилися після смерті їх з відповідачем батька, оскільки відповідач спадщину в установленому порядку не прийняла. Натомість він спадщину прийняв, так як на день смерті батька фактично проживав та був зареєстрованим з ним в одному житловому будинку у с. Гребенів Сколівського району Львівської області по вул. Т. Шевченка, 78 і здійснював за ним догляд. Незважаючи на це, оформити право на спірне нерухоме майно позивач не може у звязку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спірне домоволодіння, так як покійний [PERSON]-Б.В. за життя не встиг його виготовити. Позивач також вказує й на те, що його нині покійний батько за життя успадкував спірне домоволодіння від своєї родички [PERSON], котра склала у його користь заповіт, а батько спадщину прийняв у порядку, визначеному ЦК УРСР 1963 року, так як фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Однак, зазначений заповіт містить певні розбіжності як в імені заповідача, так і в імені особи, на користь якої його складено. Крім того, містяться певні розбіжності в імені батька, котре зазначене у свідоцтві про його смерть та по-батькові позивача, коре зазначене у свідоцтві про його народження. Усі перелічені обставини унеможливлюють отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, про що безпосередньо зазначено у відмові нотаріуса з вказаного приводу, так як є необхідність одночасного встановлення фактів, які мають юридичне значення, та вирішення питання про оформлення спадщини, котре, виходячи із наявного спору про право, можливе виключно у судовому порядку. Позивач та його належно уповноважена представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (а. с. 3-6). Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнала повністю, не заперечувала проти його задоволення, підтвердила викладені позивачем обставини. Треті особи Гребенівська сільська рада Сколівського району Львівської області та Тухлянська сільська рада Сколівського району Львівської області явку належно уповноважених представників у судове засідання щодо розгляду справи по суті не забезпечили, однак такі представники, а саме сільські голови [PERSON] та [PERSON] брали участь у підготовчому провадженні у даній справі, у ході котрого проти позову не заперечували та підтвердили викладені у ньому обставини. Розгляд справи по суті просили проводити без їх участі. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши позивача та її представника, заслухавши відповідача, оцінивши зібрані письмові докази по справі, дійшов висновку про необхідність задоволення позову у повному обсязі, з наступних підстав. Сторонами визнається та обставина, що вони приходяться одне одному рідними братом та сестрою, а їхніми батьками були [PERSON]-Б.В. та [PERSON]. Однак, як вбачається з копії свідоцтва про народження позивача серії І-СГ № 474326, виданого повторно виконавчим комітетом Гребенівської сільської ради Сколівського району Львівської області 10.11.2015 року (а. с. 9), батьками відповідача значиться [PERSON] та [PERSON]. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], котрі проживають по-сусідству із позивачем та відповідачем, підтвердили, що батько останніх мав подвійне імя, а його звали Марян-Богдан. Зазначена обставина не заперечувалась також і сторонами у судовому засіданні. Таким чином встановлено, що у згаданому вище свідоцтві про народження позивача у графі «батьки», де мітиться інформація про його батька, допущена помилка в імені останнього, зокрема помилково зазначено «Богдан» замість «Марян-Богдан». Зазначений юридичний факт з приводу родинних відносин між позивачем та його батьком підлягає встановленню у визначеному чинним законодавством порядку. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у порядку окремого провадження. Чинним ЦПК України (ст. 315 ЦПК України) передбачено можливість захисту цивільного права чи інтересу шляхом встановлення фактів, що мають юридичне значення, а також наведено перелік фактів, які можуть бути встановлені судом. Такий перелік не є вичерпним, оскільки за змістом ч. 2 згаданої норми у судовому засіданні можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. [PERSON] розяснюється у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. [PERSON] виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01.01.2004 року тощо. [PERSON] під час розгляду справи у порядку окремого провадження з'ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз'яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах. Однак, встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, зокрема позивачем як спадкоємцем і його батьком як спадкодавцем, у даному випадку повязується із наступним вирішенням спору про право, зокрема право на домоволодіння у порядку спадкування, у звязку з чим суд вважав за доцільне розглядати вказану вище вимогу у порядку позовного провадження разом із вимогою про визнання права власності на домоволодіння у порядку спадкування. Враховуючи підставність позовної вимоги про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами, а саме те, що [PERSON]-Б.В. був батьком позивача, судом таким чином встановлено, що позивач є сином [PERSON]-Б.В.. Судом також встановлено, що батько позивача [PERSON]-Б.В., після якого позивач має намір оформити спадщину, помер 17.04.2007 року у с. Гребенів Сколівського району Львівської області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-СГ № 082675, виданого Гребенівською сільською радою Сколівського району Львівської області 19.04.2007 року (а. с. 11). Спадщина після смерті [PERSON]-Б.В. відкрилася у цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Розпорядження своїм майном на випадок смерті [PERSON]-Б.В. не зробив, заповіту за місцем проживання не складав. Відтак, спадкування після смерті [PERSON]-Б.В. повинно відбуватись за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 вказаного Кодексу діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, а також його батьки, мають право на спадкування у першу чергу за законом. Дружина спадкодавця [PERSON] (матір сторін) померла ще до смерті самого спадкодавця, а саме 25.10.1991 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії ІІІ-СГ № 406472, виданого Гребенівською сільською радою Сколівського району Львівської області 27.10.1991 року (а. с. 12). З огляду на вказане та враховуючи, що сторони є рідними сином та дочкою спадкодавця [PERSON]-Б.В., а тому обоє є спадкоємцями першої черги за законом. Це ж підтверджується і довідкою Гребенівської сільської ради Сколівського району Львівської області за вих. № 168 від 14.07.2015 року (а. с. 22), за змістом якої інших спадкоємців першої черги за законом після смерті спадкодавця [PERSON]-Б.В., окрім як позивача та відповідача, немає. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину, або ж не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, тобто шести місяців, він не заявив про відмову від неї. Позивач є спадкоємцем прав та обовязків після смерті батька і у встановлений законодавством строк та порядок прийняв спадщину, так як на день смерті останнього був зареєстрованим та фактично проживав з ним в одному житловому будинку у с. Гребенів Сколівського району Львівської області, що стверджується довідкою Гребенівської сільської ради Сколівського району Львівської області від 18.11.2017 року за вих.. № 348 (а. с. 51). Факт реєстрації позивача у с. Гребенів Сколівського району Львівської області з 21.01.1980 року також стверджується копією паспорта громадянина України останнього (а. с. 7). За змістом ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Частина 1 ст. 1270 ЦК України встановлює строк для прийняття спадщини, який складає шість місяців і починається з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що відповідач є спадкоємцем прав та обовязків після смерті батька [PERSON]-Б.В., однак у встановлений законодавством строк та порядок не прийняла спадщину, так як на день смерті останнього була зареєстрованою та фактично проживала за іншою адресою. Остання також не подала нотаріусу заяви про прийняття спадщини протягом визначеного законом строку. З огляду на вказане, відповідач при наведених обставинах не вправі спадкувати належну їй частку після смерті батька [PERSON]-Б.В.. Більше того, остання не має наміру приймати спадщину, про що безпосередньо зазначила у судовому засіданні, визнавши позов. Як встановлено судом, позивач у визначеному порядку звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON]-Б.В., однак приватним нотаріусом Сколівського районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] 29.11.2017 року у листі-відмові за вих. № 242/01-16 (а. с. 24) з вказаного приводу відмовлено у звязку із відсутністю усіх необхідних документів та рекомендовано звертатися до суду. Спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON]-Б.В. зареєстрована 29.11.2017 року, що стверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі за № 50079570 від вказаного числа (а. с. 25). Детально перевіряючи права та обовязки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а також входили до складу спадщини, зокрема прав на домоволодіння, розташоване у с. Гребенів Сколівського району Львівської області по вул. Т. Шевченка, 78, що є предметом спору у межах заявлених позовних вимог, судом встановлено наступне. Зокрема, розмежовуючи під час вирішення спору час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України, судом зясовано, що відповідне свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння відсутнє, реєстрація такого домоволодіння не здійснювалась. Так, з копії технічного паспорта на житловий будинок № 78 по вул. Т. Шевченка у с. Гребенів Сколівського району Львівської області, виготовленого КП ЛОР «Стрийське МБТІ» 09.06.2015 року (а. с. 14-19) вбачається, що вказаний будинок збудований у 1938 році із зведенням огорожі також у 1938 році. Інформація про забудовника відсутня, однак відсутня також і відмітка про самочинне будівництво на ньому. Житловий будинок позначений у технічному паспорті літерою А-1, з підвалом (позначений у технічному паспорті літерою «а») та сходами (позначені у технічному паспорті літерою «а1»), має загальну площу 115,0 кв. м., житлову площу 73,5 кв. м., а також огорожу (позначена у технічному паспорті під № 1). Натомість згідно належно завірених витягів з погосподарського обліку за 1955-1957 роки (а. с. 21), за вказаним домогосподарством рахувався житловий будинок, що був збудований у 1937 році, а головою господарства була [PERSON], яка померла 24.07.1974 року. У подальшому, після смерті [PERSON], головою господарства став безпосередньо позивач, який являється таким і до цього часу. За домогосподарством по вул. Т. Шевченка, 78 у с. Гребенів Сколівського району Львівської області рахується земельна ділянка площею 0,25 га.. Щодо забудовника [PERSON] судом встановлено, що остання 17.02.1971 року у Тухлянській сільській раді Сколівського району Львівської області, до юрисдикції якої на той час входило село Гребенів, склала заповіт на користь свого племінника [PERSON]-М.В.. такий заповіт до дня смерті [PERSON] нею не змінювався та не скасовувався. 24.07.1974 року [PERSON] померла, що стверджується належно засвідченою копією актового запису про смерть № 18 від 26.07.1974 року, складеного виконавчим комітетом Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області (а. с. 67). Враховуючи, що в актовому записі про смерть на [PERSON] та складеному нею заповіті допущено помилку щодо її імені, а саме замість «Олена» зазначено «Ольга», як і допущено помилку у вказаному заповіті в імені особи, якій заповідано майно, зокрема замість «Марян-Богдан» зазначено «Богдан-Марян», то суд, з тих-же підстав, з котрих встановлював у даному провадженні факт родинних відносин між фізичними особами, вважав за необхідне також встановити факт належності [PERSON]-Б. В., який помер 17.04.2007 року у с. Гребенів Сколівського району Львівської області, правовстановлюючого документа заповіту, складеного [PERSON] та посвідченого 17.02.1971 року у Тухлянській сільській раді Сколівського району Львівської області у користь [PERSON]-М.В., так як допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] також підтвердили й ту обставину, що імя заповідача було «Олена», а не «Ольга», за котрою, власне і доглядав покійний батько сторін і у користь якого вона склала свій заповіт. [PERSON] уже йшлося вище, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, у даному випадку, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15.01.1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року, та інших нормативно-правових актів.[PERSON] право власності на спірне домоволодіння, незважаючи на відсутність свідоцтва про право власності, підтверджувалося належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, як про це стверджують сторони, то орган місцевого самоврядування в особі на той час Тухлянської (а тепер Гребенівської) сільської ради Сколівського району Львівської області зобов'язаний видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України). Судом також встановлено, що, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавець [PERSON] своє право власності в органах БТІ не зареєструвала (не оформила). Разом з тим, вже згадана вище Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Таким чином, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відтак, встановивши рік забудови спірного житлового будинку між 1937 та 1938 роками, при вирішенні питання щодо визнання на нього права власності у порядку спадкування, суд оцінює наявність записів у погосподарській книзі та правомірність забудови земельної ділянки у сукупності з іншими доказами, зібраними у матеріалах справи, у тому числі наявністю заповіту [PERSON] на користь [PERSON]-Б.В., посвідченого у встановленому порядку, а також виготовленого на замовлення позивача технічного паспорта на спірне домоволодіння, де відсутня відмітка про самочинне будівництво. Зазначені обставини повністю підтверджують право спершу спадкодавця [PERSON] на спірне домоволодіння, яке не залежало від його реєстрації на момент здійснення забудови (1937-1938 роки) і успадкування спадкодавцем [PERSON]-Б.В. на підставі заповіту (1974 рік). З огляду на вказане, позовні вимоги підлягають до задоволення у повному обсязі, а за позивачем, , як єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON]-Б.В., котрий прийняв спадщину, після встановлення зазначених вище фактів, які мають юридичне значення, слідвизнати за право власності на житловий будинок, розташований у с. Гребенів Сколівського району Львівської області по вул. Т. Шевченка, 78.

Outcome: approved