Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

Позивач, 21 листопада 2016 року, звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно, що залишилося після смерті матері [PERSON], померлої 29 грудня 2008 року. В позовній заяві позивач [PERSON] посилається на те, що 29 грудня 2008 року померла її мати [PERSON]. Після смерті матері залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 1,01 га вартістю 28779,60 грн., надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №081410, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлої; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нива», розміром 873 грн., на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХVІ №000190, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 17 січня 2003 року на імя померлої. Вона, як спадкоємець за заповітом і як особа, яка на час відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем, прийняла спадщину. Звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, відсутні правовстановлюючі документи (їх оригінали) на спадкове майно державний акт на право власності на землю. Про втрату державного акту на право власності на землю вона публікувала оголошення в газеті «Вісті Кодимщини». Відділ Держгеокадастру в Кодимському районі теж відмовив у видачі дубліката правовстановлюючого документу. Вжиті нею заходи щодо пошуку правовстановлюючих документів позитивного результату не дали. Тривалі пошуки можливості відновити втрачений документ призвели до пропуску строку позовної давності. Все вище назване і змусило її звернутися до суду за захистом свого права. Просить поновити строк позовної давності пропущений з поважних причини та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на: земельну ділянку площею 1,01 га вартістю 28779,60 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №081410, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлої 29 грудня 2008 року [PERSON], який був утрачений; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нива», розміром 873 грн., на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХVІ №000190, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 17 січня 2003 року на імя померлої 29 грудня 2008 року [PERSON]. В судове засідання позивач не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ([PERSON] сільської ради, Кодимського району, Одеської області) в судове засідання не з»явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача, заяву відповідача, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Згідно частини 3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов»язані довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом установлено наступне. [PERSON] була власником земельної ділянки площею 1,01 га, вартістю 28779,60 грн., наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташованої на адміністративній території [PERSON] сільської ради за межами села, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні Інформацією відділу Держгеокадастру в Кодимському районі №29-1516-0. 12-2003/2-16 від 15 листопада 2016 року, а також майнового паю члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нива», розміром 873 грн., що підтверджується дослідженим в судовому засіданні Свідоцтвом про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії ОД-ХІІ-ХVІ №000190, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 17 січня 2003 року. 29 грудня 2008 року [PERSON] померла, що вбачається з дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про смерть серії І-ЖД №165275, виданого 30 грудня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області. Як убачається з дослідженого судом заповіту, складеного 11 липня 2008 року в с. Серби, Кодимського району Одеської області і зареєстрованого в реєстрі [PERSON] сільської ради за №227, [PERSON], на випадок своєї смерті, заповідала все своє майно [PERSON]. Частиною першою статті 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно дослідженої в судовому засіданні довідки [PERSON] сільської ради №1449 від 31 жовтня 2016 року [PERSON] проживала в одному будинку, однією сімєю, з матір»ю [PERSON] до дня смерті останньої 29 грудня 2008 року. Згідно частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Своїм правом спадкоємця за заповітом позивач скористалась, подавши заяву до нотаріуса про прийняття спадщини, однак, отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з огляду на те, що відсутні оригінал державного акту на право власності на землю (лист державного нотаріуса №1180/02-14 від 22 листопада 2016 року). В пункті 23 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» розяснюється, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Те, що зазначені правовстановлюючі документи були втрачені, підтверджується дослідженим в судовому засіданні оголошенням про їх втрату в газеті «Вісті Кодимщини» (№47 від 19 листопада 2016 року). Згідно Інформацій відділу Держгеокадастру у Кодимському районі Одеської області №29-1516-0. 12-2003/2-16 від 15 листопада 2016 року, видати новий Державний акт на право власності на землю або дублікат цього документу не є можливим у звязку з тим, що оформлення правовстановлюючого документу на право власності на земельну ділянку здійснюється у вигляді свідоцтва або витягу про право власності на нерухоме майно територіальними органами Міністерства юстиції України, які є органами державної реєстрації прав. Докази, надані позивачем є належними і допустимими (ст.ст.58,59 ЦК України). Водночас, частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкодавцеві з часу відкриття спадщини. З цього приводу свою позицію висловив і Верховний Суд України в своїй постанові по справі №6-42цс14 від 14 травня 2014 року, зазначивши, що оскільки відповідно до ч.2 ст548 ЦК Української РСР прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (аналогічні положення містяться в ч.5 ст. 1268 ЦК України), то факт отримання чи неотримання таким спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не впливає на його право власності. Отже, звернення до суду за захистом свого права (ст. 16 ЦК України) позивачем є обґрунтованим, оскільки воно продиктоване тою обставиною, що при зверненні до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, з»ясувалося, що відсутні документи на спадкове майно. З огляду на викладене суд констатує, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON], набувши тим самим право власності на спадкове майно: земельну ділянку площею 1,01 га вартістю 28779,60 грн., надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ОД №081410, виданого Кодимською райдержадміністрацією на імя померлої 29 грудня 2008 року [PERSON], який був утрачений; майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства «Нива», розміром 873 грн., на підставі свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ОД-ХІІ-ХVІ №000190, виданого [PERSON] сільською радою Кодимського району Одеської області 17 січня 2003 року на імя померлої 29 грудня 2008 року [PERSON]. Стосовно вимоги позивача про поновлення строку позовної давності, то суд прийшов до такого. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною пятою статті 267 ЦК України передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Як убачається з досліджених судом матеріалів справи позивач неодноразово зверталась до різних установ з метою отримання дублікату правовстановлюючого документу, що потягло за собою несвоєчасне звернення до суду за захистом порушеного права. Зазначені причини несвоєчасного звернення позивача до суду за захистом порушеного права, суд вважає поважними, а тому поновлює строк позовної давності. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 1235 ч.1, 1268 ч.3, 1268 ч.5 ЦК України,

Outcome: approved