Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.07.2020 року звернувся у Сколівський районний суд Львівської області з позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою - [PERSON] , котрий був зареєстрований Славською селищною радою Сколівського району Львівській області 09.06.1984 року, про що було зроблено актовий запис № 9. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.08.2020 року (а. с. 11-12), після отримання у встановленому порядку інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідачки, яка не є підприємцем, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 09.09.2020 року о 09.45 год.. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 09.09.2020 року (а. с. 15), розгляд справи відкладено без повідомлення (виклику) сторін на 16.10.2020 року о 12.30 год., у зв`язку з відсутністю відомостей про вручення позивачеві ухвали судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 18.08.2020 року прийнято до розгляду позовної заяви та відкриття провадження у справі. Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області (головуючий - суддя Микитин В.Я.) від 16.10.2020 року (а. с. 21), розгляд даної справи постановлено проводити у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено дату судового засідання щодо розгляду справи по суті - 03.11.2020 року, 11.15 год.. Задоволено клопотання позивача про витребування доказів. Витребувано з архіву Сколівського районного суду Львівської області матеріали цивільної справи № 453/528/13-ц, провадження № 2/453/274/13, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання щлюбу. Витребувані з архіву Сколівського районного суду Львівської області матеріали цивільної справи № 453/528/13-ц, провадження № 2/453/274/13, за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання щлюбу на 48-ми аркушах надані суду 20.10.2020 року з супровідним листом за вих. № 453/528/13-ц/3467/2020 (а. с. 28). Позов обґрунтовано тим, що сім`я сторін фактично розпалася та існує тільки формально. Сторони втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми. Сторони протягом тривалого часу не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей, які станом на дату звернення до суду позивача із цим позовом досягли повноліття, створили свої сім`ї та проживають окремо. Позивач зазначає також, що він не примирився з відповідачкою і надалі не веде з нею спільного господарства. З огляду на вказане, позивач змушений був звернутися до суду з даним позовом. Сторони у справі були належно повідомленими про дату, час та місце судового засідання, котре було призначене на 03.11.2020 року о 11.15 год., що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення їм особисто поштових відправлень - судових повісток від 24.10.2020 року та від 26.10.2020 року відповідно (а. с. 25, 26). Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, однак попередньо подав суду заяву від 03.11.2020 року за вх. № 4315 (а. с. 29), у котрій просив проводити розгляд справи без його участі. Одночасно у такій заяві висловив позицію на підтримання своїх позовних вимог у повному обсязі. Відповідачка у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явилася, про причини своєї неявки суду не повідомила, жодних заяв чи клопотань, пов`язаних із розглядом справи, до суду не подавала. Відзиву на позовну заяву від відповідачки у запропоновані судом строки та порядку також не надходило. Оскільки у судове засідання не з`явилися усі учасники справи, то суд, в силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, ухвалив проводити судове засідання у справі, котре було призначене на 03.11.2020 року о 11.15 год., без його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Розглянувши матеріали справи, вивчивши позовну заяву, давши належу оцінку письмовим доказам, зібраним у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав [PERSON] за пред`явленими позовними вимогами сімейного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Так, сторони у справі вступили у шлюб 09.06.1984 року, який був зареєстрований Славською селищною радою Сколівського району Львівської області, про що зроблено актовий запис № 9. Зазначена обставина підтверджується свідоцтвом про укладенням шлюбу серії [NUMBER] , виданим Славською селищною радою Сколівського району Львівської області 09.06.1984 року (оригінал міститься у справі, а. с. 3). Судом встановлено й те, що від спільного проживання у сторін народилося двоє дітей - син [PERSON] , 1985 року народження та дочка [PERSON] , 1987 року народження, які станом на дату звернення до суду позивача із цим позовом та станом на дату ухвалення судом даного рішення досягли повноліття. В силу ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Згідно із ст. 24 зазанченого Кодексу, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із ст. ст. 56, 110 СК України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. З матеріалів справи вбачається, що сторони протягом тривалого часу, хоча й проживають в одному будинку, однак не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Такі дії сторін викликані несумісністю характерів, різними поглядами на життя та ведення спільного господарства. Одночасно суд також не вважав за необхідне з власної ініціативи надавати сторонам у справі термін на примирення, виходячи з того, що судом досліджено витребувані за клопотанням позивача докази на підтвердження звернення останнього квітні 2013 року у суд із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, котрий, враховуючи надання терміну на примирення, ухвалою Сколівського районного суду Львівської області, постановленою 08.11.2013 року у справі № 453/528/13-ц, провадження № 2/453/274/14, залишено без розгляду (а. с. 20). Разом з тим, незважаючи на викладене, сторони надалі не примирилися. Таким чином, на переконання суду, подальше спільне життя сторін і збереження їх шлюбу є недоцільним, буде суперечити інтересам обох сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересах їхніх дітей, що мають істотне значення, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу. В силу ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як роз`яснюється у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховуючи наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, вживати заходів для примирення подружжя. Виконуючи вищенаведені приписи, судом встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили одне до одного почуття поваги і любові, стали чужими людьми і це підтверджується зібраними у справі доказами, у зв`язку з чим суд вважає, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] і збереження їх шлюбу стало неможливим та недоцільним, подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому позов підлягає задоволенню. При цьому, оскільки відповідачка перед судом не клопотала про відновлення їй дошлюбного прізвища, то після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище, котре вона змінила у зв`язку з реєстрацією шлюбу. У зв`язку із задоволенням позову, з відповідачки на користь позивача слід стягнути понесені ним та документально підтверджені судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання позову до суду у розмірі 840 грн. 80 коп. (квитанція № 13 від 30.07.2020 року, оригінал міститься у справі, а. с. 1).

Outcome: approved