Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.10.2016 р. звернулася до суду із позовом до відповідача [PERSON], в якому просила визнати за позивачем право власності на ? частину вантажопасажирського автомобіля моделі «Mercedes-Benz 2008», 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 87100,00 грн. за належну позивачу ? частину вантажопасажирського автомобіля моделі «Mercedes-Benz 208», 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1146,60 грн. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилався на те, що 18.01.1991 року між нею та відповідачем Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м. Києва було зареєстровано шлюб, актовий запис - № 77. Під час шлюбу сторонами у спільну сумісну власність на підставі Біржової угоди № 82/536 від 15 квітня 2006 року було придбано вантажопасажирський автомобіль моделі «Mercedes-Benz 208», 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який було зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 19 липня 2006 року, а також Обліковою карткою приватного AMT, державний номерний знак [NUMBER] від 29 серпня 2016 року. Ринкова вартість автомобіля, станом на 03.10.2016 становить 174200 грн. Позивач зазнає, що автомобілем постійно користувався та продовжує користуватись відповідач, автомобіль повні\-стю перебуває у його володінні. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд у порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею право власності на ? частину вантажопасажирського автомобіля моделі «Mercedes-Benz 2008», 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 87100,00 грн. за належну позивачу ? частину вантажопасажирського автомобіля моделі «Mercedes-Benz 208», 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1146,60 грн. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі, просила суд про задоволення позову. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля, вимоги щодо стягнення компенсації вважає необгрунтованими, не погодився з вартістю автомобіля зазначеної позивачем. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про можливість часткового задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 18.01.1991 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Московського району м. Києва було зареєстровано шлюб, актовий запис - № 77. Встановлено, що під час шлюбу сторонами у спільну сумісну власність на підставі Біржової угоди № 82/536 від 15 квітня 2006 року було придбано вантажопасажирський автомобіль моделі «Mercedes-Benz 208», 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER], який було зареєстровано на ім'я відповідача [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 19 липня 2006 року. Позивач при зверненні до суду зазначав, що спірним автомобілем постійно користувався та продовжує користуватись відповідач, автомобіль повні\-стю перебуває у його володінні в зв'язку з чим позивачка просить суд визнати за нею право власності на ? частку спірного автомобіля та стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію у розмірі ? частини вартості автомобіля в сумі 87100,00 грн. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1, 4 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно 23 до п. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд приходить до висновку, що вантажопасажирський автомобіль моделі «Mercedes-Benz 208», 1998 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу. З огляду на наведене вище, зважаючи на заяву відповідача про визнання позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частину автомобіля, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Сторонами в судовому засіданні не надано належних доказів щодо вартості спірного автомобіля, від проведення автотоварознавчої експертизи сторони відмовились. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля в сумі 87100,00 грн. необгрунтовані та не підлягають задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 871 грн. судового збору.

Outcome: partial