Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

Позивач 29.08.2016 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом. В позові вказує, що 03.06.1987 р. державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори Говорченко Л.А. на ім»я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину № 1-3619, після смерті [PERSON], яка відбулася [INFO]. Спадкове майно, на яке було видано згадане свідоцтво складалось з ? частки житлового будинку по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 1 000 кв.м., яка належала спадкодавцю на підставі договору забудови від 11.05.1937 р., р.№ 1115, посвідченого Запорізькою держнотконторою, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 24.02.1950 р. та 20.04.1987 р. за реєстровим № 1337. На зазначеній земельній ділянці знаходився житловий будинок літера «А», загальною площею 76,9 кв.м., сараї «Б», «В», вбиральні літери «Г», «Е», паркани № 2, 5, 6, 7. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2004 р. задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності на ? частину жилого будинку. На підставі вищезазначеного рішення, 19.11.2004 р. ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» припинило право власності [PERSON] та зареєструвало право власності на ? частину будинку [ADDRESS] за [PERSON] Під час укладання спірного правочину від 05.11.2004 р. продавець [PERSON] добровільно продавши своє майно покупцю [PERSON], отримав від останнього кошти та відповідно передав покупцю [PERSON] оригінал свідоцтва про право на спадщину та оригінал технічного паспорту. В подальшому, рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2013 р. скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2004 р. та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності на ? частку жилого будинку відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2013 р. відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2013 р. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2015 р., залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.08.2015 р. відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання зазначеного вище правочину (купівлі-продажу від 05.11.2004 р.) нікчемним, відмовлено у припиненні права власності та у стягненні безпідставно сплачених коштів. 04.08.2015 р. [PERSON] звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Нурієвої О.І. про визнання дій протиправними та зобов»язання вчинити певні дії, тобто звернувся з вимогами про скасування рішення державного реєстратора. Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2016 р. адміністративний позов залишений без розгляду. 24.03.2016 р. відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Запорізького міськрайонного управління юстиції повідомив його про прийняття 25.12.2015 р. рішення № 27325913 про скасування його права власності. Під час ознайомлення з матеріалами та з заочним рішенням від 07.04.2016 р. по іншій цивільній справі, по якій прийнято рішення про задоволення позову [PERSON] до [PERSON], Шевченківського ВДВС про виключення запису з єдиного реєстру заборон відчуджень об»єктів нерухомого майна, йому стало відомо про те, що поновлення права власності на все спадкове майно відбулося 25.12.2015 р. на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину № 1-127, виданого державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву 09.11.2015 р., на підтвердження чого виданий витяг № 50869936 від 25.12.2015 р. Дублікат свідоцтва про право на спадщину має усі ознаки недійсності з огляду на те, що видача дублікатів документів відбувається у спосіб та порядок, встановлені главою 22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. № 296/5. Для отримання дубліката свідоцтва чи витягу подаються: заяви зі згодою повнолітніх співвласників житла на видачу дублікату; докази втрати, пошкодження або викрадення оригіналу свідоцтва про право на спадщину; заява, якій передує опублікування в пресі повідомлення про недійсність викрадених, загублених, пошкоджених свідоцтв про право власності чи витягів про реєстрацію прав. Заявлені титульним володільцем відомості перевіряються з точки зору належності заявленої вимоги відомостям з реєстру прав і тільки після цього оформлюється дублікат свідоцтва чи витягу. На оригіналі правовстановлюючого документа іншого співвласника робиться відмітка про видачу дубліката свідоцтва про право на спадщину. Діючим законодавством передбачено видачу дубліката свідоцтва про право власності лише у разі крадіжки, втрати, чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності з обов»язковим дотримання встановленої процедури, яка передує видачі, та визнанням у зв»язку з цим недійсним, втраченого свідоцтва. Вирішуючи спір про визнання дубліката свідоцтва недійсним, в даному випадку слід врахувати наведені вище вимоги закону, а також те, що в дійсності оригінал свідоцтва про право на спадщину не був втраченим, не був пошкодженим, не був викраденим, тобто оригінал свідоцтва про право на спадщину мав усі необхідні ознаки його дійсності. Істотною обставиною є і те, що на дату отримання [PERSON] дублікату свідоцтва про право на спадщину на ? частку будинку [ADDRESS], право власності на зазначений об»єкт нерухомості (як в частці законно збудованого, так і в частині самочинно збудованого майна) було зареєстровано за іншою особою - [PERSON] Крім цього, під час видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину, заявником [PERSON], яка діяла на підставі довіреності від [PERSON], не було повідомлено державного нотаріуса про істотні зміни, що відбулися в технічних характеристиках спадкового майна - об»єкта нерухомості. За позовом [PERSON] просить визнати недійсним дублікат свідоцтва про право на спадщину № 1-127, виданий на ім»я [PERSON] державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву 09.11.2015 р., замість оригіналу свідоцтва про право на спадщину від 03.06.1987 р. р.№ 1-3619, виданого державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори на ім»я [PERSON] після смерті [PERSON], яка відбулась [INFO]., а саме: визнати недійсним дублікат свідоцтва про право на спадщину № 1-127, виданий на ім»я [PERSON], на підтвердження права на спадщину, яка складається з ? частки житлового будинку по [ADDRESS], розташованого на земельній ділянці площею 1000 кв.м., та належала померлому спадкодавцю на підставі договору забудови від 11.05.1937 р. р.№ 1115, посвідченого Запорізькою держнотконтрою, зареєстрованого в Запорізькому міжміському бюро технічної інвентаризації 24.02.1950 р. та 20.04.1987 р. за реєстровим № 1337. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, вказавши, що [PERSON] на цей час не є власником житлового будинку, не був спадкоємцем, вказаним в дублікаті свідоцтва про право на спадщину, а тому його права діями відповідача не порушені. Представник Запорізького державного нотаріального архіву направив до суду заяву про розгляд справи без їх участі та письмові пояснення по суті позову (а.с.32-33). Представник управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області в судове засідання не з»явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заяви про бажання приймати участь у судових засіданнях до суду не подавав. Заслухавши представників сторін, приймаючи до уваги позицію третьої особи - Запорізького державного нотаріального архіву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2004 р. № 2-3906/04 задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності на ? частину жилого будинку. Договір купівлі-продажу ? частини житлового будинку [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений головою квартального комітету № 93 м.Запоріжжя - визнано дійсним. За [PERSON] визнано право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], що складається з квартири № 2, в тому числі: прихожої 2-4 площею 10 кв.м., жилої кімнати 2-5 площею 17 кв.м., жилої кімнати 2-6 площею 10,6 кв.м., жилої кімнати 2-7 площею 15,9 кв.м., службової прибудови а-2 з погребом «пг», душу літ. «И», гаражу літ. «Д», сараю літ. «Б», вбиральні літ. «З», навісу літ «К». Зобов»язано ОП «ЗМБТІ» припинити правову реєстрацію ? частини житлового будинку [ADDRESS] на ім»я [PERSON] (а.с.7). На виконання рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2004 р., 19.11.2004 р. Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» припинило право власності попереднього власника - [PERSON] та зареєструвало право власності на ? частину будинку [ADDRESS] за [PERSON] (а.с.8). Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2013 р. скасовано рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05.11.2004 р. та в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності на ? частку жилого будинку відмовлено (а.с.10-11). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14.11.2013 р. відмовлено у відкритті провадження за касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 22.10.2013 р. у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, про визнання права власності на ? частку жилого будинку (а.с.11зв.-12). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.02.2015 р., яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 26.08.2015 р., відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання правочину нікчемним, припинення власності та стягнення безпідставно набутих коштів (а.с.13-14, 15-17). Вищевикладене підтверджено наданими позивачем письмовими доказами та не заперечується сторонами у справі. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.19), 21.12.2015 р. на підставі дублікату свідоцтва про право на спадщину, серія та номер 1-3619, виданого 03.06.1987, видавник: П»ята Запорізька державна нотаріальна контора (Дублікат свідоцтва про право на спадщину № 1-127 виданий державним нотаріусом Запорізького обласного державного нотаріального архіву, 09.11.2015 р.), за [PERSON] було зареєстровано право власності на ? частку об»єкту житлової нерухомості - будинку [ADDRESS]. Згідно відповіді Запорізького міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 24.03.2016 р. на звернення [PERSON] (а.с.18), державним реєстратором запис про право власності на ? частку будинку у Державному реєстрі речових прав було скасовано на підставі рішення Апеляційного суду Запорізької області № 22-ц/778/5217/13 від 22.10.2013 р. Звернувшись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що підставою для отримання/видачі дубліката може бути лише підтверджена доказами крадіжка, втрата, чи пошкодження оригіналу свідоцтва про право власності, чого в даному випадку не відбулося. З такими твердженнями сторони суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 53 Закону України «Про нотаріат» у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п»ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа. Видача дубліката, втраченого або зіпсованого документа, здійснюється державним нотаріальним архівом. Визначення терміну «дублікат» в чинному законодавстві відсутнє, проте, з практики застосування термінів, слів та словосполучень у юриспруденції, дублікатом є другий примірник документа, що має таку саму юридичну силу, як і оригінал. Тобто дублікат документа повинен містити ті ж відомості, що й оригінал документа. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямовано на відновлення такого документа у випадку неможливості використання останнього з певних причин. Згідно першого речення ч.5 ст.8 ЗУ «Про нотаріат», довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії. Згідно п.1 п.п.1.1 глави 22 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. № 296/5, у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких вчинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат втраченого або зіпсованого документа. Вказаними заканодавчими актами не передбачено витребування нотаріусом доказів втрати, пошкодження або викрадення документів від осіб, які подали заяву про видачу дублікату документу, не передбачено витребування заяв зі згодою повнолітніх співвласників житла на видачу дублікату, та перевірки заявленої вимоги на видачу дублікату відомостям реєстру прав. Прийняття державним нотаріусом рішення про видачу дублікату свідоцтва про право на спадщину відбулося у межах його повноважень, без порушення норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та обґрунтовано, з урахуванням фактичних обставин. Обґрунтування позову лише тим, що видача дубліката можлива виключно у разі підтвердження втрати, викрадення чи пошкодження оригінала свідоцтва, не може бути підставою для визнання недійсним такого дублікату, оскільки такі твердження не ґрунтуються на нормах ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. № 296/5. За таких обставин, на думку суду, видача дубліката свідоцтва про право на спадщину є захистом та відновленням у спосіб, найбільш відповідний у даній ситуації, прав відповідача [PERSON] щодо отримання документа, який посвідчує його право власності на частку житлового будинку, а тому суд відмовляє в задоволенні вимог, заявлених [PERSON] До спірних правовідносин суд не застосовує Постанову ВСУ № 6-62цс12 від 20.06.2012 р., оскільки згідно ч.1 ст.360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Вказана постанова була постановлена за результатами застосування п.6.4 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції від 07.02.2002 р. № 7/5, яке на час даної справи втратило чинність та не регулювало порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. На підставі ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача не підлягають судові витрати.

Outcome: dismissed