Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

Позивач 18 листопада 2014 року звернувся до суду з позовом до суб»єкта підприємницької діяльності, фізичної особи-підприємця [PERSON] про встановлення факту перебування у фактичних трудових відносинах. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що з 01 липня 2010 року по 20 грудня 2010 року він працював водієм у відповідача, який відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, мав право приймати на роботу та звільняти працівників. Відповідач мав декілька автомобілів, в тім числі автомобіль «Мерседес Бенц 1840», номерний знак [NUMBER]. На цьому автомобілі він і працював. При працевлаштуванні відповідач повідомив йому, що він працює офіційно. Запис до його трудової книжки відповідач пообіцяв зробити в той же час, коли у нього виникне потреба у цьому. 28 листопада 2010 року сталася ДТП за його участю. Він був притягнутий до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху. В грудні 2010 року він повідомив відповідача про майбутнє звільнення з роботи і прохав того внести в трудову книжку відомості про прийняття на роботу та звільнення з неї. Відповідач таких дій не вчинив. У 2013 році він звертався з аналогічним позовом, але не до того відповідача. В теперішній час він дізнався про те, що відповідач є суб»єктом підприємницької діяльності, фізичною особою-підприємцем, а тому знову звернувся до суду Просить поновити позовну давність, встановити юридичний факт перебування у трудових відносинах як водія з фізичною особою - підприємцем [PERSON] та визнати за ним право на укладення трудового договору з фізичною особою-підприємцем [PERSON]. Представник відповідача (за довіреністю) [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що [PERSON] ніколи в трудових відносинах з фізичною особою-підприємцем - [PERSON] не перебував і не перебуває. Крім того, позивач подав заяву до суду після спливу позовної давності, а тому просить застосувати позовну давність, і з цих підстав відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши вимоги позивача, вислухавши заперечення представника відповідача, дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно ч.6 ст.235 та ч.4 ст.256 ЦПК України, якщо встановлення юридичного факту пов»язане з вирішенням спору про право, особа вправі подати позов до суду на загальних підставах (в порядку позовного провадження). Встановлення зазначеного юридичного факту пов»язане з вирішенням питання про право, тому подана позивачем заява в порядку позовного провадження визнається судом прийнятною. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Як убачається з позовної заяви, [PERSON], після припинення трудових відносин з відповідачем, попрохав останнього видати йому трудову книжку з відповідними записами, однак цього відповідач не вчинив. Тобто, на думку суду, право на звернення до суду з відповідним позовом, виникло у позивача в грудні 2010 року. Звернувся до суду [PERSON] лише 18 листопада 2014 року. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно статті 267 (ч.3-5) ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відтак, суд вважає, що позивач звернувся до суду з позовом про захист порушеного права після спливу позовної давності. Позивач, вимагаючи поновити позовну давність, в той же час яких-небудь доказів поважності причин пропуску позовної давності не надав. Той факт, що у 2013 році [PERSON] звертався з позовом до приватного підприємства «Янковий», не може слугувати підставою для поновлення позовної давності, оскільки звернення з позовом було до іншого відповідача. На підставі ст.ст.257, 261,267 ч.4 ЦК України України,

Outcome: dismissed