Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в звернувся до суду з вказаним позовом та просить суд стягнути з відповідача суму матеріального збитку в розмірі 25938,54 грн., витрати за проведення експертного дослідження 4862, 00 грн. та 2500,00 грн., витрати на запрошення в сумі 36,60 грн. та судові витрати, посилаючись на вину працівника відповідача в дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої йому завдано збитків. В обґрунтування позову зазначив, що 10 листопада 2017 року о 13-40 годині не маючи довіреності на керування транспортним засобом з усного дозволу власника авто, [PERSON] , керуючи автомобілем Ford Scorpio реєстраційний номер [NUMBER] , рухаючись по вул. Каткова та Салютна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, та відповідно не зреагував на її зміну перед початком руху, та будь-якою зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним не створив перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та на перехресті рівнозначних доріг не надав дорогу автомобілю УРАЛ 6563 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався з правого боку по вул. Салютна. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки. Постановою суду від 21 травня 2018 року провадження у відношенні нього закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення. [PERSON] є працівником відповідача та виконував свої обов`язки перед відповідачем. Висновком спеціаліста сума збитків, завдана пошкодженням автомобіля, складає 40518,54 грн., авто не відремонтовано. Витрати на проведення експертизи склали 4862,00 грн. та 2500,00 грн. Враховуючи викладене, позивач просить задовольнити заявлені вимоги. В ході розгляду справи позивач заявлені вимоги уточнив, в редакції позову від 25.01.2019 р. просить стягнути солідарно з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» та ПРаТ «СК «Арсенал Страхування» матеріальну шкоду в сумі 25938,54 грн., витрати за проведення експертного дослідження 4862, 00 грн. та 2500,00 грн., витрати на запрошення в сумі 36,60 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 23 серпня 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Протокольною ухвалою суду від 26 листопада 2018 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду. Протокольною ухвалою від 22 березня 2019 р. прийнято до розгляду уточнену позовну заяву. Ухвалою суду від 22 березня 2019 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія Арселан Страхування». В судовому засіданні представник позивача Лівицький О.М. підтримав вимоги позову, наполягав на його задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача Шаповал Д.В. в судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що відповідачу хоч і належить на праві власності автомобіль Урал 6563 реєстраційний номер [NUMBER] , проте відповідальність має нести особа, винна в заподіянні шкоди, оскільки жодних доказів на підтвердження факту виконання на момент ДТП [PERSON] посадових обов`язків перед відповідачем, як то листів, запитів, чи інших доказів, позивачем не надано. Крім того, цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована, що підтверджується полісом, тому позивач зобов`язаний звернутися до страховика щодо відшкодування збитків, що ним не було зроблено. Відповідно до постанови у відношенні позивача, вину [PERSON] не встановлено, тому звертає увагу на те, що при відсутності вини володільців у взаємному заподіянні шкоди жоден не має права на відшкодування. Враховуючи зазначене, в задоволенні позову просить відмовити. В додаткових поясненнях до відзиву на уточнену позовну заяву відповідачем ТзОВ «Компанія Транс-Інвест» зазначено, що постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 21.05.2018 р. було встановлено відсутність в діях позивача складу правопорушення, а отже саме з цього часу починається перебіг річного строку для позивача за зверненням до страховика з вимогою про виплату страхового відшкодування. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач був обізнаний про те, що цивільно-правова відповідальність іншого учасника ДТП була застрахована раніше. Щодо вини [PERSON] у вчиненні ДТП, то, як відомо, протокол про адміністративне правопорушення на [PERSON] не складався, адже в рамках справи №213/3268/17 суд досліджував та надавав оцінку саме діям позивача, а не іншого учасника ДТП. Згідно висновку авто технічної експертизи від 02.04.2019 р. в діях [PERSON] встановлена невідповідність вимогам ПДР, проте інформація про порушення ним ПДР в постанові про закриття справи про адміністративне правопорушення не дає підстав для висновку, що останній є винним у ДТП. Щодо витрат по справі, то висновок експерта № 7/10.1/103 від 02 квітня 2018 року був наданий на виконання постанови Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2018 р., відповідно до постанови того ж суду вказані судові витрати були стягнуті з [PERSON] в сумі 4862,00 грн. Тобто вказану експертизу було проведено в рамках іншої справи, тому вказані судові витрати не можуть бути стягнуті в рамках цієї справи. Стосовно витрат на правничу допомогу, то наданий суду договір від 11 липня 2018 р. не дає можливості визначити порядок сплати та розміру гонорару адвоката. п. 4.1. договору відсилає до домовленості адвоката і клієнта, однак зміст такої домовленості не можливо визначити. Позивачем не надано доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, позивачем не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, тобто не підтверджено належними доказами факт понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. Від відповідача ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» до суду надійшов відзив на позов. В обґрунтування відзиву зазначено, що 28 березня 2017 року між ПАТ «СК «Арсенал страхування» та ТОВ «Компанія Транс-Інвест» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3768216, забезпечений транспортний засіб «УРАЛ» реєстраційний номер [NUMBER] . Вказані відносини регулюються виключно Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Після ДТП, що мало місце 10 листопада 2017 р., ні ТОВ «Компанія Транс-Інвест», ні позивач в порушення ст..ст. 33, 35,36 зазначеного Закону, не звертались до страховика з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, що відповідно до пункту 37.1.4 Закону є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування, адже позивачем вперше пред`явлено вимоги до страхової компанії в позові від 24.01.2019 р., тобто понад рік з моменту ДТП. Таким чином позивачу слід відмовити як у виплаті страхового відшкодування, так і задоволенні позовних вимог, у зв`язку зі зверненням з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної майну, з пропуском річного строку, який обчислюється з моменту настання події. Щодо твердження позивача про те, що він дізнався про наявність полісу № АК/3768216, то вказане спростовується доданими до матеріалів справи письмовими доказами, з яких вбачається, що при оформленні дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] повідомляв працівників Нацполіції про наявність у нього вказаного полісу, що також підтверджується витягом з бази даних Національної поліції, де чітко зазначено про наявність полісу, виданого страховиком. Вказана інформація також повинна міститися на лобовому склі автомобіля, про наявність полісу також можна дізнатися, зробивши запит до МТСБУ чи на відповідному сайті МТСБУ, тобто у позивача була можливість у термін один рік ознайомитися з вказаною інформацією. Зазначено про те, що чинне законодавство не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого. Вважають, що вина особи у вчиненому ДТП встановлюється виключно судом, а оскільки на [PERSON] протокол не складався, матеріали до суду не направлялися, тому його вина не доведена. Позивачем заявлено вимоги про стягнення витрат за проведення експертизи. Разом з тим, висновки експерта не повинні братися судом до уваги, оскільки як вбачається із вступної частини висновків, замовлення на проведення оцінки було подано позивачем експерту 20 липня 2018 року, а безпосередній огляд проведено експертом 30 липня 2018 року, тобто майже через 9 місяців після події, що сталася 10 листопада 2017 року. Вказані висновки не можуть бути належними доказами розміру позовних вимог, адже протягом 9 місяців з моменту ДТП позивач мав можливість експлуатувати транспортний засіб та наявні станом на 30.07.2018 р. пошкодження не можуть відноситися до ДТП 10 листопада 2017 р. Зауважено про те, що страховика не було повідомлено про проведення огляду пошкодженого транспортного засобу, підтвердження того, що позивач звертався до страховика щодо повідомлення місцезнаходження пошкодженого майна або проведення огляду пошкодженого автомобіля, матеріали справи не містять. У ст.. 29 Закону зазначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тобто відповідно до зазначеної статті, потерпілому відшкодовуються лише прямі збитки. Відповідно до п. 8.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МінЮсту № 142/5/2092 від 24.11.2003 р., до вартості матеріального збитку, який визначається під час оцінки, не включаються витрати власника КТЗ, пов`язані з транспортуванням, зберіганням КТЗ, оплатою за експертні дослідження, поштовими витратами, з викликом сторін для технічного огляду КТЗ та іншими витратами. Оскільки страховиком не були порушені умови направлення представника на огляд пошкодженого автомобіля, то він звільняється від обов`язку відшкодувати витрати на проведення експертизи. яка була проведена за власною ініціативою позивача до встановлення вартості відновленого ремонту пошкодженого автомобіля, включаючи витрати на відправку телеграми [PERSON] . Тобто страховик не має жодних правових підстав та не зобов`язаний відшкодовувати непрямі збитки потерпілої особи,такі як витрати на оплату експертних досліджень, відправку телеграм. Витрати на проведення авто технічного дослідження не пов`язані з розглядом цієї справи та не можуть бути стягнуті із страховика. Матеріали справи не містять доказів про понесення таких витрат позивачем. Стосовно витрат на правничу допомогу, в копії договору про надання правової допомоги від 11.07.2018 р. відсутні посилання на реквізити або сторін судової справи, у якій надається правнича допомога, тобто не зрозуміло, стосовно якої справи адвокатом і клієнтом погоджено розмір гонорару адвоката і порядок його оплати. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити повністю. Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цієї справи та справи №213/3268/17, суд приходить до наступних висновків. Як встановлено судом, власником автомобіля «Ford Scorpio» реєстраційний номер [NUMBER] є [PERSON] , яким позивач керував за усною домовленістю з власником (а.с. 5 - копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу). 10 листопада 2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Ford Scorpio» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «УРАЛ 6563» реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] Постановою Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 травня 2018 року, провадження в справі про адміністративне правопорушення стосовно [PERSON] , [INFO] - закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення (а.с. 11-14 - копія постанови). Згідно висновку експерта № Д30/07/18 по оцінці транспортного засобу, складеного 31 липня 2018 року, ринкова вартість автомобіля Ford Scorpio» реєстраційний номер [NUMBER] з врахуванням пошкоджень після ДТП 10 листопада 2017 року, на дату оцінки, складає 14580,66 грн. (а.с. 17-32 - копія висновку). Згідно висновку експерта № Д/39/07/18 по визначенню матеріального збитку, складеного 31 липня 2018 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с. 33-55), сума матеріального збитку, нанесеного при дорожньо-транспортній пригоді власнику автомобіля Ford Scorpio» реєстраційний номер [NUMBER] становить 40518,54 грн. Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) та Цивільним кодексом України. Відповідно до статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України). Власником автомобіля «УРАЛ 6563» реєстраційний номер [NUMBER] є Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест», що не заперечується останнім, цивільно-правова відповідальність якого застрахована в Приватному акціонерному товаристві Страхова компанія «Арсенал Страхування» на підставі полісу № АК/3768216 (а.с. 111 - копія полісу). Відповідно до частини другої пункту 22.1 статті 22 Закону 1961-IV у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Згідно зі статтею 29 Закону 1961-IV у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 988 ЦК України, пунктом 3 частини першої статті 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні ( страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176 цс 18) зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), тому вважала обґрунтованою відмову суду першої інстанції у задоволенні позову, встановивши, що позивач не звертався до страховика відповідача та не отримав його відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача. В даній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування. Таким чином, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе, у межах суми страхового відшкодування, виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди в межах суми страхового відшкодування. Стосовно строків звернення з вимогою до страховика щодо виплати страхового відшкодування, то під час розгляду справи, позивач посилався на поважність причин, через які він не мав можливості звернутись до страхової компанії, оскільки вина іншого водія в межах розгляду справи про адміністративне правопорушення не була встановлена. З даним позовом до одного з відповідачів позивач звернувся з дотриманням трирічного строку, відповідно, строк перервався і підстави для відмови в позові до другого з відповідачів відсутні. З урахуванням фактичних обставин справи та встановлення поважних причин, через які потерпіла особа не мала об`єктивної можливості в строки, визначені Законом, довести своє право на отримання страхового відшкодування від страхової компанії, суд дійшов висновку, що порушене право позивача підлягає захисту в судовому порядку, в якому вперше була встановлена особа, яка винна у спричиненні йому матеріальної шкоди. Неподання позивачем в строк один рік заяви до ПрАТ «СК; «Арсенал Страхування» про виплату страхового відшкодування, не призвело до наслідків, які б перешкодили визначити дійсний розмір завданих позивачу збитків, оскільки такі збитки були оцінені експертом в межах справи і визначені у вигляді ринкової вартості транспортного засобу позивача на час ДТП (постанова Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 761/16292/15-ц). На думку ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», оскільки протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] у матеріалах справи відсутні, то позивач не довів наявності вини [PERSON] у завданні шкоди його автомобілю. Суд зазначає, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України). За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до статті 6 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно з пунктом 33.2 статті 33 Закону № 1961-IV у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про ДТП. У такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного повідомлення мають право залишити місце ДТП та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Міністерства внутрішніх справ України про її настання. У разі оформлення документів про ДТП без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Міністерства внутрішніх справ України розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням Моторного (транспортного) страхового бюро України, що діяли на день настання страхового випадку. Отже, для отримання страхової виплати за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів протокол про адміністративне правопорушення та постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не можуть бути єдиними доказами вини особи, зокрема, у завданні шкоди майну потерпілого (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 308/3162/15-ц). Так, висновком експерта від 02 квітня 2018 року № 7/10.1/103, складеного на виконання ухвали Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у справі про адміністративне правопорушення № 213/3268/17, який міститься в матеріалах вказаної справи, наданої для огляду судом, встановлено, що в діях [PERSON] по керуванню автомобілем «Урал 6563» вбачається невідповідність вимог 12.3, 12.4, 12.9б) ПДР України. невідповідність дій водія [PERSON] вимогам п. 12.3 ПДР України з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку з ДТП, оскільки водій [PERSON] мав технічну можливість своєчасно виконавши вимоги п. 12.3 ПДР України, знизити швидкість свого руху до швидкості руху автомобіля «FORD Scorpio», тим самим попередити зіткнення з останнім. Таким чином суд вважає встановленим наявність вини [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10 листопада 2017 року о 13-40 годині на перехресті рівнозначних доріг вул. Каткова та вул. Салютна в м. Кривому Розі за участю автомобілів «FORD Scorpio» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] та «УРАЛ 6563» р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] . Однак позивачем пред`явлено вимогу щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів (страхувальника та його страховика). Судом встановлено, що на момент ДТП ПрАТ «СК «Арсенал страхування» була страховиком, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» - страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/3768216. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України) Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України). Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України). Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відносини у цій сфері регулює Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-IV). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). За змістом пунктів 9.1 і 9.2 статті 9 Закону № 1961-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», уклавши з ТОВ «Компанія Транс-Інвест» договір страхування його цивільно-правової відповідальності, взяло на себе обов`язок у межах страхової суми відповідати за шкоду, завдану страхувальником третій особі. Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Законодавство України, чинне як на момент виникнення спірних правовідносин, так і на час розгляду справи, не передбачає солідарного обов`язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП майну потерпілого (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року по справі № 308/3162/15-ц). Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал страхування» розміру страхового відшкодування в сумі 25938,54 грн., та з Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Транс-Інвест» суми понесених позивачем збитків щодо вартості ремонту, вартості експертизи в сумі 2500,00 грн. та витрат на запрошення. В частині відшкодування витрат на проведення експертизи в сумі 4862,00 грн., то суд зазначає, що вказана експертиза була проведена в рамках справи № 213/3268/17, в якій вирішено питання про розподіл судових витрат в цій частині, а отже в рамках даної справи повторне вирішення питання з цих самих вимог задоволенню не підлягає. Частиною першою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Крім того, пунктом 5 частини третьої статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 704.80 грн., сплачений ним при подачі позову, тому оскільки позов підлягає задоволенню в повному обсязі, суд з врахуванням зазначеного вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів на користь позивача з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах». Крім того, пунктом п`ятим частини третьої статті 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Згідно частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною третьою статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення. Позивачем надано в підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано договір про надання правничої допомоги та платіжний документ про сплату витрат. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п. 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015р., п.п. 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009р., п. 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006р., п. 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004р. заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Оскільки позивачем не надано доказів щодо обсягу послуг і виконаних адвокатом робіт (актів наданих послуг, актів виконаних робіт та ін.), то відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу (Постанова Верховного Суду від 21 лютого 2019 р. у справі № 392/493/17). На підставі викладеного та

Outcome: partial