Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-13 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє [PERSON] , звернулася до суду із позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без дозволу батька, в якому зазначила, що з відповідачем вона з 1999 року по 2012 рік вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . Дитина на теперішній час проживає разом із позивачем. Відповідач у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини участі не приймає. 29 травня 2015 року між позивачем та [PERSON] , який є громадянином США, було укладено шлюб. [PERSON] на даний час проживає в США та позивач періодично виїжджає до США. 12.08.2019 [PERSON] було зараховано до Середньої школи Луіса та Джері Тарканян (5800 W Pyle Avenue, Лас - Вегас, штат Невада 89141) у зв`язку з чим [PERSON] потребує виїзду за кордон до США з метою навчання та проживання спільно з матір`ю, що вимагає надання батьком дитини дозволу на виїзд за кордон. Відповідач на даний час знаходиться на тимчасово окуповані території України, оформити нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини він не бажає. На підставі вищевикладеного, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий, одноразовий виїзд за межі України без згоди відповідача у супроводі матері до Сполучених Штатів Америки для перебування з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , з метою навчання в період з 21 вересня 2019 року по [INFO], а також стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяви з проханням розглядати справу у її відсутність, в якій зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі, а також про згоду на ухвалення судом заочного рішення. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив. Згідно із ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ухвалою суду від 20.09.2019 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 19.12.2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по справі Суд, дослідивши матеріали справи, проходить до наступних висновків. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 14 червня 2006 року Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] . 25 вересня 2015 року [PERSON] зареєструвала шлюб з громадянином Сполучених Штатів Америки [PERSON] , після чого дружині присвоєно прізвище [PERSON] , що підтверджує копія свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , видана повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області. Згідно зі статтями 141, 150, 153, 155 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питання про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Конституція України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. 14 липня 2016 року Верховна Рада України внесла зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», які набрали чинності з 01 жовтня 2016 року, вилучивши з нього норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду в разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиним законом, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, є стаття 313 ЦК України, якою встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Разом із тим, за змістом статті 124 Конституції України та статті 15 ЦК України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Дане роз`яснення викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 643/1090/17 (провадження № 61-28548св18) та узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Наданими позивачем доказами підтверджується, що 12.08.2019 [PERSON] було зараховано до Середньої школи Луіса та Джері Тарканян (5800 W Pyle Avenue, Лас - Вегас, штат Невада 89141) у зв`язку з чим [PERSON] потребує виїзду за кордон до США з метою навчання та проживання спільно з матір`ю у період з 21.09.2019 року по [INFO]. Крім того, рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 21.08.2018 року надано [PERSON] 2005 року народження, дозвіл на тимчасовий одноразовий виїзд за межі України без згоди батька [PERSON] у супроводі матері [PERSON] до Сполучених Штатів Америки, для перебування з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , з метою відпочинку в період 21 вересня 2018 року по 21 вересня 2019 року. З урахуванням зазначеного та того, що [PERSON] було зараховано до Середньої школи Луіса та Джері Тарканян, суд вважає за можливе надати позивачу дозвіл на тимчасовий одноразовий виїзд за межі України без згоди батька [PERSON] до Сполучених Штатів Америки, на період навчання. Позивач просила надати дозвіл на виїзд дитини до США на період з 21.09.2019 року по [INFO]. Чинним законодавством України передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, із зазначенням конкретного місця перебування дитини у такий часовий проміжок, а не ймовірні, не визначені у датах виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній, конкретно визначеній державі. З огляд на викладене, суд вважає за необхідне визначити період перебування [PERSON] у Сполучених Штатах Америки з дня набрання рішення суду законної сили по [INFO], тому вимоги позивача слід задовольнити частково. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В судовому засіданні документально підтверджені витрати позивача на сплату судового збору в розмірі 768,40 грн. Враховуючи, що суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, сплачений судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial