Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

Позивач [PERSON], в інтересах якої діє представник [PERSON] пред'явила до суду позов до Тернопільської міської ради про встановлення факту належності свідоцтва про право власності від 30 березня 1995 року на квартиру [ADDRESS] [PERSON]; визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за заповітом на ? частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON]. Обґрунтовує позов тим, що після смерті [PERSON], померлої [INFO] року, відкрилася спадщина на ? частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт від 04 травня 2016 року, згідно якого належну їй на праві власності частку квартири заповіла [PERSON], [INFO]. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане спадкове майно, державним нотаріусом їй відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії у зв'язку з наявністю розбіжностей у прізвищі спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло, де прізвище власника «[PERSON]», у свідоцтві про смерть та у заповіті, а також у зв'язку з тим, що у заповіті вказана квартира [ADDRESS], що не відповідає правовстановлюючому документу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у ньому. Представник відповідача - Друзюк Р.М. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, просив суд звернути увагу на те, що позивачу необхідно було спочатку встановити факт належності правовстановлюючого документу, і не було б необхідності визнавати право власності в судовому порядку. Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини: Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 28 травня 2016 року, [INFO] року у віці 64 роки померла [PERSON]. Згідно паспорта серії [NUMBER], виданого Тернопільським МУ УМВС України в Тернопільській області 09 листопада 1996 року, [PERSON] народилася [INFO] року у м. Ужгород Закарпатської області, з 15 липня 1980 року була зареєстрована в [ADDRESS]. Відповідно до будинкової книги для прописки громадян в буд. [ADDRESS], [PERSON], [INFO], була зареєстрована у даній квартирі. Згідно довідки № 3561 від 05 листопада 2016 року, виданої ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», станом на 29 грудня 2012 року власником ? частини квартири [ADDRESS] є [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло, вданого 30 березня 1995 року Тернопільськимміським бюро технічної інвентаризації, право власності зареєстровано Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 30 березня 1995 року за № 10495. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 30 березня 1995 року, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації за № 10495, квартира за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної власності громадянам: [PERSON] та [PERSON]. Окрім того, заповітом від 04 травня 2016 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Тернопільської державної нотаріальної контори Воловець М.А., зареєстрованим у реєстрі за №3-868, [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS], заповідала належну їй квартиру [ADDRESS] [PERSON]. Згідно заповіту, він записаний зі слів [PERSON], до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] Таким чином, судом установлено невідповідність прізвища спадкодавця, яка померла [INFO] року, зазначеного у свідоцтві про право власності на житло, тому прізвищу, яке зазначене в свідоцтві про смерть та у заповіті. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, які встановлені на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, беручи до уваги, що у всіх документах, виданих на ім'я спадкодавця, її ім'я - [PERSON] та по батькові - [PERSON] є ідентичними, дані, що зазначені у свідоцтві про право власності на житло,зокрема щодо місця проживання, повністю збігаються з даними, що зазначені у будинковій книзі для прописки громадян, та паспорті спадкодавця, де вказано дані про реєстрацію [PERSON], суд вважає, що запис прізвища «[PERSON]» у свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 30 березня 1995 року за № 10495, вчинений помилково. Наявність помилки у записі вказаного прізвища є очевидною. Окрім того, аналізуючи наведені докази, суд приходить до висновку про те, що написання у заповіті від 04 травня 2016 року номера квартири, яку [PERSON] заповідала [PERSON], - «9», а будинку - «7» сталося внаслідок технічної помилки, оскільки судом встановлено, що [PERSON] була зареєстрована та являлась власником частини квартири [ADDRESS], останній не належала. Як слідує з позовної заяви [PERSON], у зв'язку із наявністю розбіжностей в написані прізвища спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло з даними, які містяться у свідоцтві про смерть та у заповіті, а також у зв'язку з помилкою в номерах квартири та будинку в заповіті спадкодавця, в неї виникають труднощі при реалізації її спадкових прав. Так, як вбачається з постанови державного нотаріуса Першої тернопільської державної нотаріальної контори [PERSON] № 4103/02-31 від 15 грудня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, 16 серпня 2016 року Першою тернопільською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 666/2016, відповідно до матеріалів якої спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є [PERSON], яка спадщину прийняла. Крім неї інших спадкоємців немає. Разом з тим, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири [ADDRESS], у зв'язку з розбіжністю у прізвищі спадкодавця у свідоцтві про право власності на житло, у свідоцтві про смерть та у заповіті, а також у зв'язку з тим, що у заповіті вказана квартира [ADDRESS], що не відповідає представленому правовстановлюючому документу. Враховуючи викладені обставини, в суду не виникає сумнівів у достовірності факту належності [PERSON] правовстановлюючого документа, а саме - свідоцтва про право власності на житло, виданого та зареєстрованого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації 30 березня 1995 року за № 10495, згідно якого власником 1/2 частки квартири є [PERSON], а необхідність його встановлення зумовлена вагомістю поновлення порушення спадкових прав заявника. Тому, суд приходить до переконання про необхідність встановлення цього факту судом. Відповідно до ст.ст. 1216-1219 Цивільного Кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За нормами ст.1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду. В силу вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. За таких обставин, аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, а саме те, що позивач є спадкоємцем за заповітом ? частини квартири за адресою: [ADDRESS] [PERSON], яка померла [INFO] року, прийняла спадщину, оскільки в шестимісячний строк звернулася до нотаріуса, інші спадкоємці, які мають обов'язкову частку в спадщині та які прийняли спадщину відсутні, однак на даний час позивач не може отримати свідоцтво про право власності на спадщину, а тому права позивача [PERSON] підлягають судовому захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування за заповітом на на ? частину квартири за адресою: [ADDRESS]. На підставі наведеного,

Outcome: approved