Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 02.08.2019 року звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права власності на житло шляхом вселення в житловий будинок посилаючись на те, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні нею житловим будинком [ADDRESS] просить вселити її з синами - [PERSON] [INFO] та [PERSON] 2001 року народження до даного будинку та передачі ключів від нього. Вважає, що порушено її право як співвласника житла та неповнолітніх дітей на проживання та проживання членів сім`ї позивача. Ухвалою суду від 15.08.2019 року відкрито провадження по справі та справу призначено у спрощеному провадженні. 16 вересня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача у якому заперечуються позовні вимоги так, як відсутня технічна можливість виділення, поділу спірного будинку, незначний розмір житлової площі. В судове засідання позивач та представник з`явилися, позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення, що відповідають змісту позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання з`явилася, заперечила проти позовних вимог. Просить в задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача Служба у справах дітей Хмельницької райдержадміністрації та [PERSON] в судове засідання з`явились та підтримали позовні вимоги. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно даних інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру права власності на нерухоме майно від 13.03.2020 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку [ADDRESS] на підставі Постанови Хмельницького апеляційного суду від 16.05.2019 року. Іншого житла у власності не мають. Неповнолітній син [PERSON] [INFO] , згідно даних свідоцтва про народження проживає разом з матір`ю в с. Райківці Хмельницького району. Даними акту обстеження домогосподарства від 21 січня 2020 року складеного комісією Гвардійської сільської ради за вище зазначеною адресою встановлено, [PERSON] не зареєстрована, відповідач з 2017 року постійно проживає з малолітньою донькою [PERSON] , яка навчається в 3-Б класі Гвардійського навчально - виховного комплексу «загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів». Повнолітній [PERSON] 2001 року народження проживає та зареєстрований у гуртожитку за місцем навчання у [ADDRESS] та є власником житлового будинку. Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Крім того, при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Згідно із частиною першою статті 405 ЦК Україничлени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно із частиною першою статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Позовні вимоги про вчинення перешкод відповідачем у користуванні житловим будинком та вселенні [PERSON] 2001 року народження у спірний будинок не підлягають до задоволення так, як останній забезпечений житлом, проживає та зареєстрований у гуртожитку за місцем навчання у [ADDRESS] . Зважаючи на викладене, беручи до уваги обставини справи суд вважає, що право позивача разом з неповнолітнім сином, як співвласника житлового будинку порушене в силу вище зазначених норм Закону. Тому суд приходить до висновку, що [PERSON] чинить перешкоди в користуванні [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] та достатньо підстав для вселення останньої з сином - [PERSON] [INFO] до даного будинку та передачі ключів від нього тому позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню на користь позивача у розмірі 768,40 грн. судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial