Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

Позивач 20 грудня 2013 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що 01 серпня 2009 року відповідач взяла у неї в борг суму в розмірі 4500 дол. США, що еквівалентно 35 968 грн., про що останньою була складена розписка, кінцевим терміном повернення боргу вказано 01 січня 2011 року. Однак відповідач до теперішнього часу ухиляється від повернення боргу. Позивач просила стягнути з відповідача суму в розмірі 35968 грн. та судові витрати. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилалася на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до п.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Встановлено, що 01 серпня 2009 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримала від позивача гроші у борг у розмірі 4500 дол. США та зобов'язалася повернути до 01.01.2011 року, про що відповідачем була написана розписка (а.с.5). Судом встановлено, що заборгованость за договором позики відповідач у встановлений строк не повернула і ухиляється від її повернення до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Позивач, при подачі позову, самостійно врахував офіційний курс української грошової одиниці до долара США та просив стягнути суму позики у розмірі 35968 гривень. Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума боргу у розмірі 35968 гривень. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмір 359,00 грн.

Outcome: approved