Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач 21 листопада 2015 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить 30/100 частин домоволодіння [ADDRESS], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року. 42/100 частин вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON], 28/100 частин належить [PERSON] Однак відповідач, який зареєстрований в квартирі [NUMBER] домоволодіння [ADDRESS], в ньому не мешкає з 1994 року. Відповідач добровільно виїхав в невідомому напрямку, житлом не користується, комунальні послуги не оплачує. Позивач просила усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою [NUMBER] домоволодіння [ADDRESS] з боку [PERSON], шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у її відсутність, позовну заяву підтримала та не заперечувала про розгляду справи в заочному порядку. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров'я», про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило. З письмової згоди позивачів, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Треті особи у судове засідання не з'явилася, письмово просили слухати справу у їх відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 30/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 вересня 2015 року (а.с.15-17). 42/100 частин вказаного домоволодіння належить на праві власності [PERSON], 28/100 частин належить [PERSON] В квартирі [NUMBER] домоволодіння [ADDRESS] зареєстровано місце проживання: [PERSON], [PERSON] (а.с.10). Однак, судом встановлено, що відповідач в квартирі [NUMBER] домоволодіння [ADDRESS] не проживає, в ній відсутні його особисті речі, що також підтверджується актом про не проживання за підписом голови квартального комітету (а.с.11). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірному домоволодінні, то суд вважає, що є всі підстави усунути [PERSON] перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою [NUMBER] домоволодіння [ADDRESS] з боку [PERSON], шляхом зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного, і

Outcome: approved