Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

Позивач 15.07.20 р. звернувся до суду з вказаним вище позовом, просить визнати за ним право власності на Ѕ частку кв. [ADDRESS] . Позов обґрунтованим тим, що 25.05.91 р. сторони уклали між собою шлюб, що був розірваний за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області від 25.10.07 р.. 26.02.14 р. відповідач після укладення повторного шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] ». За час шлюбу сторонами за договором купівлі - продажу квартири від 29.08.97 р. було придбано спірну квартиру. Покликаючись на ч. 1 ст. 60, ст. ст. 61, 63, 68, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 СК України, ст. 368, ч. 2 ст. 15, ст. 16 ЦК України, зазначає, що добровільно поділ майна подружжя сторонами не проведено. Просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 13.08.20 р. було відкрито провадження у справі. За ухвалою суду від 19.10.20 р. було забезпечено докази. Копію вказаної вище ухвали суду про відкриття провадження у справі з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві було надіслано судом у встановленому законом порядку та додатково вручено ці матеріали представникові - відповідача - адвокату у судовому засіданні 18.02.21 р.. За станом на 05.03.21 р. відзиву на позовну заяву до суду не надійшло. У судовому засіданні представник позивача - адвокат позов підтримав у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Просить позов задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача - адвокат позов визнала у повному обсязі та суду пояснила, що її довірителька не заперечує проти позовних вимог позивача, хоча попередньо домовленість сторін була дещо іншою. Сторони у судове засідання не з`явились, хоча є належно повідомленими. Про причини неявки суду не повідомили. Заяв про відкладення розгляду справи до суду не подали. Суд, заслухавши пояснення представників сторін - адвокатів, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підставні та підлягають до повного задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач, фактично, просить провести поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: спірної квартири - шляхом визнання за ним права власності на Ѕ її частку, що є позовними вимогами про визначення його частки власності у спільному сумісному спірному майні подружжя з визнанням за стороною права власності на таку частку. Відповідно до копії виписки з рішення Ковельського міськрайсуду Волинської обл. від 25.10.07 р. у цивільній справі № 2 - 690/07 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, що набрало законної сили 06.11.07 р.; копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого позивачеві органом ацс 12.07.16 р., дійсно, шлюб сторін, що був укладений і зареєстрований 25.05.91 р., було розірвано у судовому порядку. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 26.02.14 р. відділом драцс по м. Ковелю реєстраційної служби Ковельського МРУЮ Волинської області, [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу із [PERSON] , 63 р. н. , змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Згідно з копією договору купівлі - продажу квартири від 29.08.97 р., копією Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчудження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 215 203 497 від 07.07.20 р. щодо спірної квартири, відповідач 24.04.12 р. зареєструвала своє право приватної власності на спірну квартиру за договором купівлі - продажу від 29.08.97 р.. Відповідачем вказані вище обставини не оспорюються. Відповідно до ст. 3 КЗпШС України, відповідно до закріпленої Конституцією України рівності прав жінки і чоловіка в Україні вони мають у сімейних відносинах рівні особисті і майнові права. Таким чином шлюб між сторонами укладався під час чинності КЗпШС України, спірне майно було придбане ними до 01.01.04 р., а шлюб було розірвано у 2007 р., при вирішенні спору суд керується положенням КЗпШС України, положенням СК України, що набрав чинності 01.01.04 р.. Як зазначено у ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, у т. ч. зарплата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України. Як зазначено у ст. ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Відповідно до положень ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд враховує, що саме по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки у таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. При вирішенні спору суд, згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, однак, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, підстав для цього суд не вбачає. Таким чином в судовому засіданні достовірно встановлено, що сторони за час шлюбу набули вказане вище спірне майно - квартиру. Це майно є їх спільною сумісною власністю. З огляду на обсяг та зміст позовних вимог та враховуючи положення про рівність часток подружжя у спільному сумісному їх майні і недоведеності суду наявності встановлених законом підстав для відступу від засади рівності часток подружжя у їхньому спільному майні, позов слід задовольнити у повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат, суд вважає, що сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду судовий збір є судовими витратами позивача і його сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved