Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

Позивач 22 вересня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з даним позовом (а.с. 3-5). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що домоволодіння №118 по вул..\~Мостова у с. Таромське в м. Дніпропетровську належало його матері - [PERSON], яка померла 15 квітня 2015 року. Після її смерті відкрилась спадщина на вказане нерухоме майно. Позивач є сином померлої, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач та [PERSON]. Звернувшись до нотаріальної контори для належного прийняття спадщини після смерті матері, позивач не зміг оформити належним чином спадкові права, так як окрім нього із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся онук померлої [PERSON], але у звязку із тим, що відсутні документи, що підтверджують його родинні відносини із спадкодавцем, то не можливо визначити склад спадкового майна (оскільки неможливо визначити і коло спадкоємців). Позивач вважає, що [PERSON] не має права на спадщину так як доказів його родинних відносин із [PERSON] відсутні. Враховуючи викладене позивач просив суд визнати за ним право власності на домоволодіння №118 по вул.. Мостова у с. Таромське в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку літ.А-1 загальною площею 33,7 кв.м., житловою площею 23,2 кв.м., літньої кухні літ.Б, сараїв літ.В,Г, вбиральні літ. Д, огорожі, споруд №1, к, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 15 квітня 2015 року. Позивач в особі свого представника за довіреністю [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити (а.с. 90). Відповідач в судове засідання не зявився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки не повідомляв. Письмових заяв про розгляд справи без своєї участі не надсилав. Третя особа - [PERSON] державна нотаріальна контора в особі свого представника в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надіслала письмову заяву, в якій просить справу розглядати без участі свого представника, у відповідності до чинного законодавства (а.с.89). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що [PERSON] народився 02\~вересня 1952 року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с.67). На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09\~листопада 1989 року виданого Другою [PERSON] державною нотаріальною конторою за реєстром №2-2251, зареєстрованим в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №16 за реєстровим №3, [PERSON] належало домоволодіння №118 по вул..\~Мостова в с. Таромське у м.\~Дніпропетровську (а.с.7,8). 15 квітня 2015 року [PERSON] померла (з.а.с. 55). Із матеріалів спадкової справи №513/2015 рік (а.с. 53-78) вбачається, що із заявами про прийняття спадщини до ДДДНК звернулись [PERSON] та [PERSON] (а.с.54,55). За життя померла склала заповіти від 18 березня 2008 року та 31\~жовтня 2009 року, якими усе своє майно заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с.62). У свою чергу [PERSON] відмовився від належної йому частини спадщини (а.с.55). Державним нотаріусом ДДДНК відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину [PERSON] та [PERSON], у звязку із відсутністю документів, що підтверджували б родинні стосунки [PERSON] із спадкодавицею, що унеможливило визначити склад спадкового майна (оскільки і неможливо визначити і коло спадкоємців) (а.с.75,78). У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ст.. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). Так, відповідно до ст..316, 317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, законними, доведеними в частині визнання за ним права власності на ? частину спадкового майна, а саме: домоволодіння № 118 по вул.. Мостовій в селищі Таромське у м.\~Дніпропетровську, так як спадкоємець [PERSON] не може бути позбавленим права на частину спадщини через відсутність у нього на теперішній час доказів родинних відносин із спадкодавицею. На підставі викладеного,

Outcome: partial