Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Позивач - [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] ( [ADDRESS] ), третя особа без самостійних вимог - Служба у справах дітей Ужгородської міської ради, за якою просить суд: -визначити місце проживання доньки, [PERSON] , 2009 року народження, та сина, [PERSON] , 2012 року народження, з їх матір`ю - [PERSON] . В обґрунтування позову позивач зазначила наступне. 12 травня 2007 року між нею, [PERSON] , та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №222. Від шлюбу вони мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 05 жовтня 2015 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/14631/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 12 травня 2007 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгород реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №222, розірвано. Вказаним рішенням малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , залишено на проживанні з батьком, [PERSON] . Рішення про розірвання шлюбу було прийнято нами і зв`язку з тим, відповідач [PERSON] ухилявся від призову на військову службу до Збройних Сил України у відповідності до Указу Президента від 17 березня 2014 року № 303/2014 та Указу Президента від 14 січня 2015 року № 15/2015. Після розірвання шлюбу їх з відповідачем стосунки не змінилися і вони продовжили проживати разом, однак без офіційного оформлення шлюбних стосунків. На початку 2020 року взаємовідносини різко погіршились, вони втратили повагу один до одного і позивач зрозуміла, що подальше ведення господарства, проживання разом однією сім`єю неможливо, а постійні суперечки, образи та нездорова сімейна атмосфера негативно вплинуть на розвиток та психологічне здоров`я їх дітей. 09 січня 2020 року позивач уклала договір найму квартири за адресою: [ADDRESS] , строком на 12 місяців та з цього часу проживає окремо від чоловіка. Договір найму укладала з наміром проживати разом з дітьми, [PERSON] та [PERSON] , про що зазначила в пункті 8 Договору найму, однак колишній чоловік забороняє їй бачитись з дітьми та забрати їх до себе на постійне місце проживання. Крім особистого житла також позивач має стабільний самостійний дохід, працює в AT «Комінвестбанк» на посаді головного економіста. Згідно Довідки виданої AT «Комінвестбанк» за вихідним № 03-1/30-26 від 19.02.2020 загальна сума її нарахованого доходу за період з 01.08.2019 по 31.01.2020 року складає 82 484,71 грн. (вісімдесят дві тисячі чотириста вісімдесят чотири гривні сімдесят одна копійка). Відтак, позивач вважає, що має матеріальну можливість забезпечити належний догляд та утримання дітей. Крім того, саме нею постійно сплачувались рахунки до дошкільного навчального закладу № 20, який відвідує син [PERSON] , про що надана копія квитанцій. Позивач зазначила, що їй, як матері, надзвичайно важко проживати окремо від дітей. В зв`язку з окремим проживанням вона позбавлена можливості вільно з ними спілкуватись, відводити їх вранці на навчання. Вона не може належним чином забезпечити їх повноцінний розвиток та захистити від емоційного дискомфорту. З огляду на викладене, позивач вважає, що для найкращого забезпечення прав та інтересів дітей, їхнього гармонійного фізичного та психоемоційного розвитку, враховуючи, що вона має роботу, самостійних дохід та постійне місце проживання, слід визначити місце проживання [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2012 року народження, зі їх матір`ю - [PERSON] за адресою - [ADDRESS] . За ухвалою від 08.07.2020 року судом було відкрите провадження у цій справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження. За ухвалою від 13.07.2021 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання від 01.07.2021 року представника відповідача - [PERSON] про закриття провадження у цій справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України. Клопотання позивача - [PERSON] та її представника - [PERSON] про витребування доказів - задоволено. Витребувано з Івано - Франківського міського суду Івано - Франківської області вирок від 1993 року відносно [PERSON] , який народився [INFO] в м. Івано - Франківськ, ідентифікаційний код [NUMBER] , засудженого Івано - Франківським міським судом за ч. 2 ст. 118 КК України (задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насилля, погрози або з використанням безпорадного стану потерпілої вчинене повторно, або групою осіб, або особливо небезпечним рецидивістом чи особою, яка раніше вчинила будь - який із злочинів, передбачених статтею 117 або частиною другою статті 122 цього Кодексу, або таке, що спричинило особливо тяжкі наслідки, а так само вчинене щодо неповнолітньої). Зазначену ухвалу було виконано, докази надані суду. За ухвалою від 08.12.2021 року судом було задоволено частково клопотання представника третьої особи задовольнити частково, залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської. В судовому засіданні 08.12.2021 року позивач та її представник позов підтримали та просили суд його задовольнити з підстав наведених вище. Відповідач та його представник позов не визнали з підстав, зазначених у письмових відзивах, просили суд відмовити повністю у позові, оскільки проживання дітей саме з батьком відповідає інтересам дітей. Представник третіх осіб просив позов задовольнити, оскільки згідно останнього висновку органу опіки та піклування було визнано доцільним визначити місце проживання дітей із матір`ю. Заслухавши сторін та їх представників, з`ясувавши думку малолітньої дитини, дослідивши всі докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, за рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2015 року у справі № 308/14631/14-ц було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 12 травня 2007 року та зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 222. Малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - залишено на проживанні з батьком - [PERSON] . При цьому судом було встановлено, що 12 травня 2007 року між сторонами було укладено шлюб, який зареєстрований 12 травня 2007 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 222. З матеріалів справи вбачається, що вони не підтримують шлюбних стосунків, спільне господарство не ведуть та спору з приводу спільного майна не мають. У ході розгляду справи встановлено, що сторони дійшли згоди щодо місця проживання малолітніх дітей, у зв`язку з чим, виходячи із вимог ст. 160 СК України та ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вимога позивача про залишення малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на проживанні з батьком є законною, обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак суд вважає встановленими факти перебування сторін у шлюбі і його розірвання та такими, що не підлягають доказуванню у цій справі. Слід також зазначити, що на цей час існує спір між сторонами про визначення місця проживання дітей. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.10.2015 року у справі № 308/14631/14-ц не має преюдиційного значення у цій справі, оскільки склад учасників у цих справах різний; спір щодо місця проживання дітей фактично судом не вирішувався по суті через відсутність спору між сторонами, було лише констатовано, що сторони дійшли згоди щодо місця проживання малолітніх дітей та підтверджено таку згоду у рішенні, до участі у тій справі судом не залучалася Служба у справах дітей Ужгородської міської ради та Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, не досліджувалися будь - які докази (в тому числі і висновок органу опіки та піклування Ужгородської міської ради). Тоді як на цей час одній дитині - [PERSON] , [INFO] , виповнилося 12 років, тобто згідно ч. 2 ст. 160 СК України обов`язковому з`ясуванню підлягає думка самої дитини щодо її місця проживання. Відтак зі спливом великого проміжку часу у майже шість років, відсутня згода щодо місця проживання малолітніх дітей між батьками, про свідчить і звернення позивача до Служби у справах дітей Ужгородської міської ради та Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради. Від даного шлюбу у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Як стверджує позивач, після розірвання шлюбу їх з відповідачем стосунки не змінилися і вони продовжили проживати разом, однак без офіційного оформлення шлюбних стосунків. На початку 2020 року взаємовідносини різко погіршились, вони втратили повагу один до одного і позивач зрозуміла, що подальше ведення господарства, проживання разом однією сім`єю неможливо, а постійні суперечки, образи та нездорова сімейна атмосфера негативно вплинуть на розвиток та психологічне здоров`я їх дітей, тому вона орендувала квартиру та пішла з дому. Відповідач визнав в судовому засіданні 08.12.2021 року той факт, що вони з позивачкою та дітьми проживали спільно за однією адресою до 03 березня 2020 року, а після цієї дати він залишився проживати один із дітьми, відтак зазначені факти доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже у період із 03 березня 2020 року до цього часу малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проживають спільно із батьком - [PERSON] без матері за адресою: [ADDRESS] , що також підтверджується довідкою ТОВ «Житло - Сервіс» від 21.02.2020 року № 86. Мати дітей, позивач у цій справі, - [PERSON] , народилася [INFO] у м. Ужгороді, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] . Має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживає у орендованому житлі а адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором найму від 09.01.2020 року та квитанціями про оплату комунальних послуг (а.с. 14 - 23, т. 1). Позивач має постійне місце роботи у АТ «Комінвестбанк», де працює на посаді головного економіста. При цьому її заробітна плата за період з 01.08.2019 року по 31.01.2020 року склала 82 484,71 грн., відтак її середньомісячний дохід складає 13 747,45 грн., що підтверджується довідкою від 19.02.2020 року № 03-1/30-26. За місцем роботи характеризується позитивно - характеристика від 24.06.2021 року № 04-31/30-1396. Згідно довідки від 02.10.2020 року № 100 Закладу дошкільної освіти № 20 комбінованого типу діти у період з 2011 року по 2019 рік виховувалися в ЗДО № 20. За цей період мати приймала участь у вихованні дітей та проводила оплату харчування. Згідно довідки ФОП [PERSON] від 05.10.2020 року № 32 за грудень 2015 року, січень 2016 року, лютий, квітень, вересень - грудень 2017 року та січень - травень 2018 року за харчування доньки проводила оплату мати. Відповідач, батько дітей, - [PERSON] , народився [INFO] , у м. Івано - Франківськ, має зареєстроване місце проживання за адресою: [ADDRESS] , за яким проживає фактично до цього часу, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] . Зазначена квартира належить йому на праві власності відповідно до договору дарування від 26.06.2003 року, яке зареєстроване у встановленому порядку (витяг від 01.08.2003 року). Батько має постійне місце роботи - працює в Ужгородському міському територіальному центрі соціального обслуговування (надання соціальних послуг) департаменту праці та соціального захисту населення Ужгородської міської ради на посаді завідувача сектору обліку та нічного перебування бездомних осіб з 22 березня 2016 року до теперішнього часу, що підтверджується довідкою від 30.07.2020 року № 01-09/291. Відповідач має дохід за період з січня 2020 року по червень 2020 року у загальному розмірі 85 818,99 грн., відтак його середньомісячний дохід складає 14 303,17 грн., що підтверджується довідкою від 30.07.2020 року № 01-09/290. За місце роботи [PERSON] характеризується позитивно (характеристика від 30.07.2020 року № 01-09/292). Неодноразово нагороджувався грамотами та подяками (а.с. 76 - 82, т. 1). Згідно довідки Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 з поглибленим вивченням іноземних мов від 30.07.2020 року № 261 [PERSON] протягом останніх років не відвідувала батьківські збори, не цікавилася успішністю в навчанні та поведінкою дочки, вихованням доньки займається батько. Згідно довідки від 29.07.2020 року тренера секції айкідо діти успішно займаються цим видом спорту зі 2016 року, супроводом та витратами, що ідуть на екіпірування, інвентар для тренувань, тренування та виїзду на семінари, заняття займається батько. Згідно довідки ФОП [PERSON] від 28.07.2020 року № 29 у період з 01 вересня 2019 року по 12 березня 2020 року за харчування сина сплачує його батько. Згідно довідки від 04.08.2020 року № 275 Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 (з урахуванням довідки від 20.08.2020 року № 294) доньку приводить до школи та забирає переважно батько. Під час дистанційного навчання батько переймався успіхами доньки та процесом виконання завдань. Мати відвідала батьківськи збори один раз у жовтні 2019 року, декілька разів особисто зверталася до вчителя з проханням до класного керівника забрати доньку з останніх уроків, про що свідчить онлайн - листування. Згідно довідки від 04.08.2020 року № 269 Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5 сина приводить до школи і забирає батько. Під час карантину батько контролював навчання свого сина та відправляв виконані завдання класному керівнику. Мати була лише один раз присутня на святі [PERSON] . Після першого тижня карантину мама відправила фото виконаних учнем завдань. В кінці навчального року попросила надіслати їй в електронному вигляді свідоцтво досягнень учня. Сторони, 06.04.2011 року уклали та нотаріально посвідчили договір між подружжям про утримання та виховання дитини при розірванні шлюбу, за умовами п. 1 якого дійшли спільної згоди, що у випадку розірвання шлюбу з будь - яких причин, спільна донька - [PERSON] , після розірвання шлюбу залишається на вихованні та проживанні разом з батьком - [PERSON] . Як зазначено у ч. 1, 6 ст. 56 ЦПК України у випадках, встановлених законом, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, фізичні та юридичні особи можуть звертатися до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. При цьому органи державної влади, органи місцевого самоврядування повинні надати суду документи, що підтверджують наявність передбачених законом підстав для звернення до суду в інтересах інших осіб. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради був наданий висновок від 02.12.2020 року № 856/23/02-14 за яким, за наслідками розгляду наявних матеріалів, враховуючи інтереси малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та той факт, що батько малолітніх належно виконує свої батьківські обов`язки органом опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому встановлено, що доцільним буде залишити місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з їх батьком гр. [PERSON] , [INFO] , за адресою його місця проживання. При цьому у висновку було заначено, що акт обстеження від 30 вересня 2020 року проведений за адресою [ADDRESS] , вказує на те, що умови проживання в однокімнатній квартирі знаходяться у доброму стані. Житло облаштовано необхідними комунальними зручностями та вмебльовано достатньою кількістю меблів. В квартирі наявна необхідна побутова техніка. В квартирі є можливість облаштувати спальні місця для малолітніх дітей. Загалом в помешканні створено необхідні умови для виховання дітей та їх розвитку. Гр. [PERSON] проживає в даній квартирі одна на підставі договору найму. В ході проведеної бесіди мати дитини повідомила, що наразі з батьком [PERSON] існує конфлікт щодо участі у вихованні малолітніх дітей, що змусило її звернутися із заявою щодо зміни місця проживання дітей. Згідно акту оцінки потреб №214, складеного фахівцем соціальної роботи Ужгородського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді 30.09.2020 року, батьківський потенціал гр. [PERSON] знаходиться на належному рівні. Акт обстеження проведений за адресою проживання батька 05.10.2020 року вказує на те, що умови проживання в квартирі - задовільні. Кімнати вмебльовано необхідними меблями, наявна побутова техніка та газове автономне опалення. Санітарно-гігієнічні умови відповідають необхідним вимогам. Для дітей є окремі кімнати в яких є спальні дивани, робочі столи, комп`ютер. Згідно акту оцінки потреб №225 від 05.10.2020 року батьківський потенціал гр. [PERSON] знаходиться на належному рівні. В ході обстеження умов проживання батька дітей було проведено бесіду з малолітніми дітьми з якої встановлено наступне: [PERSON] періодично ходить на зустрічі з матір`ю, спілкується по телефону, однак хоче проживати з батьком. Син [PERSON] ображається на маму, виявляє бажання і надалі проживати з батьком. Згідно вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 15 червня 2001 року у справі № 1-347 [PERSON] , [INFO] , було визнано винним за ст. 121 КК України і обрано йому покарання у вигляді одного року шести місяців позбавлення волі з відбуттям покарання у ВТК загального режиму. Подія злочину мала місце 11.03.2001 року. Зазначений вирок набув законної сили 22.06.2001 року. Відповідно [PERSON] повинен був відбувати покарання у строк до 22.12.2002 року. Згідно вироку від 29.10.1993 року у справі № 1-431 Івано - Франківського міського суду [PERSON] було визнано винним за ст. 118 ч. 2 КК України і покарано позбавленням волі строком на три роки у виправно - трудовій колонії загального режиму. За ухвалою від 22.12.1993 року Івано - Франківського обласного суду цей вирок був залишений без змін. Злочин був вчинений 11 березня 1993 року. Стаття 121 КК України 1960 року (у редакції станом на час вчинення злочину 11.03.2001 року) встановлювала кримінальну відповідальність за вчинення розпутних дій щодо особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку у вигляді позбавленням волі на строк до двох років. Частина 2 статті 118 КК України 1960 року (у редакції яка діяла станом на 11.03.1993 року - час вчинення злочину) встановлювала кримінальну відповідальність за задоволення статевої пристрасті неприродним способом із застосуванням фізичного насильства, погрози або з використанням безпорадного стану потерпілої, якщо воно вчинене повторно або групою осіб або особливо небезпечним рецидивістом, чи особою, яка раніше вчинила будь-який із злочинів, передбачених статтею 117 або частиною 2 статті 122 цього Кодексу, або таке, що спричинило особливо тяжкі наслідки, а так само вчинене щодо неповнолітньої, у вигляді позбавлення волі на строк від двох до десяти років. Відповідно до ст. 12 КК України зазначений злочин за ст. 121 КК є злочином невеликої тяжкості, а за ч. 2 ст. 118 КК - є тяжким злочином. Як зазначено у п. 6, 8 ч. 1 ст. 89 КПК України такими, що не мають судимості, визнаються: особи, засуджені до обмеження волі, а також засуджені за злочин невеликої тяжкості до позбавлення волі, якщо вони протягом двох років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового злочину; особи, засуджені до позбавлення волі або основного покарання у виді штрафу за тяжкий злочин, якщо вони протягом шести років з дня відбуття покарання (основного та додаткового) не вчинять нового кримінального правопорушення. Відтак зі спливом великого проміжку часу відповідач вважається таким, що не має судимості за обома злочинами, що також підтверджується довідкою від 02.07.2021 року ААА № 1113100, тому судом не приймається до уваги вищезазначений вирок суду, як доказ судимості відповідача. Суд оцінює критично докази (а.с. 13 - 20), які є роздруківкою з невідомих джерел, оригінал яких судом не оглядався, відтак не можуть бути визнані належними та допустимим доказами у цій справі. Суд приймає до уваги результати індивідуального психологічного обстеження [PERSON] (а.с. 21, т. 2) згідно якого, вона виявляє оптимістичність, бажання до спілкування. Визнання інших та захоплення нею є провідними потребами для неї. У дівчинки відмічається певна напруга, занепокоєння, тривожність та відчуття пустоти. Її лякають зміни, які можуть статися в її житті, такі як необхідність зміни місця проживання, школи, кола спілкування, зміни в матеріальному становищі (дівчинка вважає, що саме такі зміни чекають на неї у разі , якщо вона почне жити з мамою). Також відмічається страх не відповідати очікуванням батька. У дівчинки спостерігається позитивне ставлення як до батька, так і до матері. Проте вона намагається підтримати батька, оскільки вважає, що той страждає, і тому більше цього заслуговує. Водночас, через проективні методики були помічені певні агресивні та деструктивні імпульси щодо батька. Суд також приймає до уваги результати індивідуального психологічного обстеження [PERSON] (а.с. 22, т. 2) згідно якого, провідними потребами для нього є розуміння, любов, підтримка, самоповага. Психологічне здоров`я у дитини у нормі. Психічний стан розцінюється як позитивний, хоча є певні ознаки прихованого емоційно - особистісного неспокою, пригніченого стану. У хлопчика низький рівень тривожності. Тематика страхів відповідає його віковій нормі. Під час проведення дослідження хлопчик був дуже сконцентрованим, боявся зробити помилку, спонтанні відповіді намагався виправити. Найбільш значимим емоційно близьким членом сім`ї для нього є батько. Він для нього є найбільшим авторитетом. Стосовно мами відчуває гнів та ворожість. Він вважає її винною в розлученні батьків. Хлопчик сприймає маму практично винятково в негативному світлі та проявляє ненависть до неї. Такі сильні негативні емоції щодо батьків не характерні для дітей його віку та практично не з`являються природнім шляхом (зазвичай вони виникають у результаті навіювання одного з батьків). Згідно заяви від 01.09.2020 року батько дітей просив директора школи не віддавати дітей під час навчального процесу іншим особам без його письмової згоди, при цьому ПІБ матері в цій заяві не зазначено. Відповідно до листа від 16.09.2020 року № 322 школа не забороняє матері спілкуватися із дітьми, незважаючи на карантинні заходи. Докази додані до заяви про уточнення позовних вимог від 13.07.2021 року (а.с. 29 - 96, т. 2) судом не досліджуються та не оцінюються, тому що цю заяву було залишено без розгляду через порушення порядку та строків її подання, встановленого ЦПК України. Згідно повторно виданого висновку органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 09.09.2021 року № 1025/23/2-14 розглянувши наявні матеріали, враховуючи інтереси малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ,

Outcome: partial