Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

Позивач 26.07.2018 р. звернулася в суд з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі по 2500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, та додаткових витрат у розмірі по 700 грн. на кожну дитину щомісячно. Заявлений позов обґрунтовувала тим, що у шлюбі з відповідачем народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Відповідач залишив сім'ю, проживає окремо і не надає матеріального утримання дітям, хоча має таку можливість, оскільки інших утриманців не має, є працездатним і має дохід. Крім того, діти навчаються у платній приватній Католицькій школі, відвідують музичну школу та заняття з англійської мови, тому вона несе додаткові витрати, викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дітей. Позивач та її представник у судове засідання не з'явилися, у поданій суду заяві представник позивача просила справу розглянути у відсутності сторони позивача, позов підтримала, просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. За наявності сукупності умов, передбачених ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що у шлюбі сторін народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, малолітні діти проживають разом з матір'ю по [ADDRESS], що підтверджується довідкою Загвіздянської сільської ради об'єднаної територіальної громади Тисменицького району Івано-Франківської області від 06.09.2018 р. № 1581 (а.с.19) та актом обстеження матеріально-побутових умов від 06.09.2018 р. № 76 (а.с.48). Відповідач не надає матеріального утримання дітям. Зміст спірних правовідносин полягає у порушенні прав малолітніх дітей сторін на належне утримання з боку батька, який проживає окремо від сім'ї. Відповідачем, який не виконує батьківського обов'язку щодо утримання своїх малолітніх дітей, порушено права дітей на належний рівень життя, необхідний для їх гармонійного всебічного розвитку. При вирішенні спору суд застосовує наступні норми права. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.), ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності з вимогами ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч.2 ст.182 СК України (у редакції ЗУ від 03.07.2018 р.) розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 ст.184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні спору суд відповідно до вимог ч.1 ст.182 СК України враховує наступні обставини: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дітей сторін, зокрема те, що діти здорові, перебувають на утриманні матері; 2) стан здоров'я відповідача, що є задовільним, та матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, розмір його доходу невідомий; 3) інших дітей і непрацездатних утриманців відповідач не має; 3-1) відсутні дані щодо наявності у відповідача рухомого і нерухомого майна, грошових коштів. З урахуванням викладеного суд визначає до стягнення щомісячний розмір аліментів у твердій грошовій сумі, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення з відповідача по 700 грн. додаткових витрат на кожну дитину в місяць суд зазначає наступне. Відповідно до вимог ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини; вони необхідні для того, щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватись відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність. Відповідно до ч.2 ст.185 СК України додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Судом встановлено, що старший син сторін [PERSON] навчається в Івано-Франківському приватному навчально-виховному комплексі «Католицька загальноосвітня школа П-Ш ступенів - гімназія святого Василія Великого», а два молодші сини [PERSON] та [PERSON] навчаються в Івано-Франківській ПЗШ І-ІІІ ступенів «Католицька школа святого Василія Великого» на оплатній формі навчання, що підтверджується долученими до справи довідками про оплату від 10.09.2018 р. № 461, від 06.09.2018 р. № 92 (а.с.44-45). Крім того сини [PERSON] та [PERSON] навчаються в Івано-Франківській дитячій музичній школі №1 ім. М. Лисенка (а.с.46-47). Дані обставини суд відносить до особливих, що спричиняють додаткові витрати. Згідно довідок про оплату навчання місячна оплата за освітні послуги на 2018-2019 навчальний рік (вересень-травень) становить 2520 грн. (для двох молодших синів [PERSON] і [PERSON]), місячна оплата за харчування - 400 грн., місячна оплата за освітні послуги для старшого сина [PERSON] становить 750 грн., оплата в місяць за його харчування - 600 грн., що у загальному в місяць становить 4270 грн. додаткових витрат за навчання та харчування трьох малолітніх дітей сторін у приватній католицькій школі та гімназії. Вказану оплату здійснювала позивач, що підтверджується зазначеними вище довідками про оплату. Належних доказів щодо оплати навчання синів [PERSON] та [PERSON] у музичній школі та оплати за платні гуртки, що їх відвідують діти під час навчання, позивач суду не надала. З урахуванням викладеного, з огляду на те, що додаткові витрати у розмірі 4270 грн. покладаються на обох батьків, що заявлений позивачем щомісячний розмір додаткових витрат на трьох дітей (2100 грн.) дорівнює половині місячного розміру додаткових витрат на всіх дітей, враховуючи матеріальне становище відповідача, який працює неофіційно, розмір його доходу невідомий,- суд визначає до стягнення з відповідача у твердій грошовій сумі по 500 грн. додаткових витрат на кожну дитину щомісячно, які слід стягнути, починаючи з 26.07.2018 р. до закінчення навчання дітей у приватній католицькій школі та гімназії. З відповідача слід стягнути 1409,60 грн.(по 704,80 грн. за кожну з двох заявлених вимог) судового збору в дохід державного бюджету. На підставі наведеного, відповідно до ст. 3, 27 Конвеції ООН про права дитини від 20.11.1989 р. (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 р.),ратифікованої Постановою ВР УРСР від 27.02.1991 р., ст. 180, 181 ч.3, 182, 184, 185 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: partial