Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , 15.04.2020 року звернувся до суду із позовною заявою до Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом зняття обтяження з нерухомого майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] , [INFO] , після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з належними до нього господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 17.12.1996 року приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу Донецької області Малімон А.О. було посвідчено заповіт, відповідно до якого [PERSON] заповіла все належне їй майно, в тому числі і вищевказаний житловий будинок позивачу. З метою отримання спадщини позивач 10.05.2019 року звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріусу. 12.05.2020 року приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Василенко В.А. відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлена заборона на відчуження вищевказаної домоволодіння та Авдіївською державною нотаріальною конторою накладено арешт на підставі повідомлення Ясинуватського міського суду б/н від 26.01.1983 року, власником якого є [PERSON] . До цього часу позивачу не було відомо про існування та реєстрацію вищезазначеного обтяження житлового будинку, що належав на праві власності його матері мати [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.09.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лук`янець А.В. Будинок було придбано у [PERSON] та на момент вчинення вищевказаного правочину будинок нікому іншому проданий не був, не подарований, в спорі і під забороною не перебував, про що свідчить пункт 4 договору купівлі-продажу. З урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 41.0 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а також скасувати арешт на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , за реєстраційним номером обтяження № 2264999, який зареєстрований 08.08.2005 року Авдіївською державною нотаріальною конторою Донецької області на підставі повідомлення Ясинуватського міського суду б/н від 26.01.1983 року, де власником майна зазначена [PERSON] (додаткові дані: Архівний номер: 5758526DONETSK801, Архівна дата: 23.12.2003, дата виникнення: 26.11.1983, № реєстра: 387747-3093, внутр. № СВ0115382DF458317А56). Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.04.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 30.10.2020 року задоволено клопотання позивача [PERSON] , замінено неналежного відповідача у справі на належного Військово-цивільну адміністрацію м. Авдіївка Донецької області, клопотання представника позивача про витребування доказів, витребувано у приватного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Василенка В.А. копію спадкової справи № 80/2019, заведеної після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та продовжити по цивільній справі строк підготовчого провадження до 03 грудня 2020 року. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 03.12.2020 року закрито підготовче судове провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився. Представник позивача [PERSON] будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі та просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації м. Авдіївка Донецької області в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, надав суду заяву про розгляд справи без його участі та проти задоволення позовних вимог не заперечує. В судове засідання третя особа, яка не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Василенко В.А. не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вирішуючи питання про предметну підсудність справи суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в своїй постанові від 22 квітня 2019 року в справі № 661/624/16-ц, зазначила, що спори, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядають у порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо існує спір щодо визнання права власності на майно та однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому ЦПК України щодо оскарження дій державного виконавця. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 30 травня 2018 року у справі № 640/7794/16-ц та від 22 серпня 2018 року у справі № 658/715/16-ц. У зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що вищевказана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, відзив на позовну заяву та заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~15\~ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 16.09.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Авдіївської державної нотаріальної контори Лук`янець А.В., [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (загальною площею 41.0 кв.м., житловою площею 21,2 кв.м.) з господарськими будівлями та спорудами, який належав останньому на підставі рішення Ясинуватського міського суду від 12.07.1990 року та зареєстровано в бюро технічної інвентаризації міста Донецька 25.07.1991 року за № 766. Відповідно до реєстраційного посвідчення, виданого Донецьким міським бюро технічної інвентаризації, право власності [PERSON] на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , записано в реєстрову книгу за № 766 від 17.09.1996 року. Згідно заповіту від 17.12.1996 року, посвідченого приватним нотаріусом Авдіївського нотаріального округу Донецької області Малімон А.О., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що все належне їй майно, в тому числі і житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами вона заповідає сину [PERSON] . Відповідно до заповіту від 31.01.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Отроцюк О.В., [PERSON] на випадок своєї смерті зробила розпорядження, що земельну ділянку площею 0,2500 га. в межах згідно планом, кадастровий номер: 1222387400:02:001:0412 та будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] вона заповідає донці [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серія [NUMBER] від 03.04.2019 року, виданого Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] . 10.05.2019 року приватним нотаріусом Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Василенко В.А. на підстав заяви [PERSON] заведено спадкову справу № 80/2019 щодо майна спадкодавця [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 183844550 від 07.10.2019 року на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , накладено арешт за реєстраційним номером обтяження № 2264999, який зареєстрований 08.08.2005 року Авдіївською державною нотаріальною конторою Донецької області на підставі повідомлення Ясинуватського міського суду б/н від 26.01.1983 року, де власником майна зазначена [PERSON] (додаткові дані: Архівний номер: 5758526DONETSK801, Архівна дата: 23.12.2003, дата виникнення: 26.11.1983, № реєстра: 387747-3093, внутр. № СВ0115382DF458317А56). Відповідно до листа Авдіївського міського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Донецькій області № 15.23-7-4611 від 10.12.2019 року, перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на примусовому виконанні вищевказаного відділу ДВС, виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] , на виконанні відсутні. Згідно листа Авдіївської державної нотаріальної контори № 227/01-16 від 10.12.2019 року, паперові носії, тобто справи (наряди) нотаріальних документів постійного і тривалого (понад 10 років) зберігання Авдїівської державної нотаріальної контори по 2001 рік (включно), в тому числі документи (постанови, ухвали, повідомлення, тощо) по накладенню і зняттю заборон та арештів відчуження нерухомого та рухомого майна, були передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, тому надати будь-яку інформацію стосовно накладення арешту на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , неможливо. Відповідно до листа Донецького обласного державного нотаріального архіву № 1058/01-12 від 28.12.2019 року, всі документи Авдіївської державної нотаріальної контори, прийняті на зберігання в Донецький обласний нотаріальний архів, залишилися в архівсховищах нотаріального архіву м. Донецьк, доступ до якого відсутній. Постановою приватного нотаріусу Авдіївського міського нотаріального округу Донецької області Василенко В.А. від 12.05.2020 року [PERSON] відмовленоу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлена заборона на відчуження вищевказаної домоволодіння та Авдіївською державною нотаріальною конторою накладено арешт на підставі повідомлення Ясинуватського міського суду б/н від 26.01.1983 року, власником якого є [PERSON] . Згідно ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦПК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст.\~1268\~ч.\~5\~ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.\~328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Статтею 392\~ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно роз`яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, що містяться у листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, так як, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути: визнання права. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] в частині скасування арешту на нерухоме майно, суд встановив наступне. Згідно з п. 2.1. Положення «Про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 №31/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 10.06.1999 року за №364/3657, які діяли на час внесення відомостей про заборону, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є: 1) накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом Реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна, 2) заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об`єкта нерухомого майна, що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, у зв`язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна; судами (крім третейських судів) і слідчими органами у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту); органами державної виконавчої служби у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту). Враховуючи вищенаведене, положенням зняття арешту може здійснюватися у будь-якого реєстратора (тобто у будь-якого нотаріуса). Разом з тим, накладення та зняття арештів органами державної виконавчої служби відбувається через конкретно визначеного реєстратора державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональних філій (ч. 2 п. 1.12. Положення). Отже, нотаріус при поданні йому заяви за встановленою формою може зняти будь-який арешт, накладений судовими і слідчими органами, крім арештів, накладених органами державної виконавчої служби. При цьому, варто звернути увагу, що відповідно до п. 2.1. Положення зняття арешту на об`єкти нерухомого майна, накладеного судами і слідчими органами, відбувається на підставі заповненої цими органами заяви за формою, що є додатком 3 до Положення. Таким чином, нотаріус не має права вносити відомості до Єдиного реєстру заборон про зняття арешту на підставі інших документів. Частиною 5 ст.\~60\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (в редакції Закону № 606-XIV від 21.04.1999 року) у випадках не передбачених вказаною статтею, арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно ч.\~1\~ст.\~59\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» (в\~чинній редакції ) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче\~провадження» (в\~чинній редакції)\~у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Окрім цього, за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України\~від 17\~липня 1997\~року №\~475/97-ВР\~«Про ратифікацію\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод\~1950\~року,\~Першого протоколу\~та протоколів\~№ 2,\~4,\~7\~та 11\~до Конвенції» визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено жодного відношення [PERSON] до житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що є спадковим майном, суд приходить до висновку, що арешт майна, наразі є безпідставним та порушує цивільні права позивача [PERSON] щодо реалізації його права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, а тому позов в частині скасування арешту житлового будинку є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved