Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

Позивач [PERSON] в січні 2016 року звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути з [PERSON] на його користь грошові кошти у розмірі 80000,00 грн. та 2000 доларів США, що еквівалентно 49320,00 грн. за офіційно встановленим Національним банком України курсом гривні по відношенню до долару США. Обґрунтовує позовні вимоги тим, що на підставі попередньої домовленості між ним та [PERSON] щодо укладення в майбутньому договору про надання послуг позивачем було передано відповідачу грошові кошти у розмірі 80000,00 грн. та 2000 доларів США, що еквівалентно на дату звернення з позовом до суду 49320,00 грн., згідно офіційно встановленого Національним банком України курсу гривні по відношенню до долару США. Як зазначає позивач вказані грошові кошти були передані ним відповідачу наступним чином: 14.05.2014 р. - 30000,00 грн.; 10.06.2014 року - 50000,00 грн.; 11.08.2014 року - 2000 доларів США, що підтверджується власноручно написаними відповідачем розписками від 14.05.2014 р., 10.06.2014 р. та 11.08.2014 р. Однак в подальшому між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а тому договір не було укладено. За таких умов позивач вважає, що оскільки між сторонами не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, зокрема це стосується предмету договору, то договір вважається неукладеним і передані кошти відповідачу вважаються безпідставно отриманими, а тому підлягають поверненню. Оскільки відповідач на звернення позивача із вимогою повернути йому отримані кошти, не відповів, кошти не повернув, тому позивач і звернувся до суду за захистом своїх прав. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із викладених підстав і просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог. Зазначила суду, що правова позиція позивача ґрунтується на розписках від 14.05.2014 р., 10.06.2014 р. та 11.08.2014 р., відповідно до яких відповідачу були передані грошові кошти загальною сумою 129320,00 грн., без вказання дати укладення та змісту домовленості щодо майбутнього договору про надання послуг. Вказала, що між [PERSON] та Приватним підприємством «БОРДЕ'НЮК» було укладено договір № 16/07/14 від 16.07.2014 року про виготовлення, доставку та встановлення (монтажу) алюмінієво-дерев'яних конструкцій системи Гранд (вікна) за адресою: [ADDRESS]. Кошти, отримані відповідачем за розписками від 14.05.2014 р., 10.06.2014 р. та 11.08.2014 р. є складовою частиною коштів, отриманих за розпискою, виданою 18.05.2015 року за договором № 16/07/14. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] було передано [PERSON] грошові кошти у розмірі 80000,00 грн. та 2000 доларів США, на підставі попередньої домовленості щодо укладення в майбутньому договору про надання послуг. Вказані грошові кошти були передані позивачем відповідачу наступним чином: 14.05.2014 р. - 30000,00 грн.; 10.06.2014 року - 50000,00 грн.; 11.08.2014 року - 2000 доларів США. Факт одержання відповідачем вказаних грошових коштів підтверджується письмовими власноручно написаними розписками відповідача від 14.05.2014 р., 10.06.2014 р. та 11.08.2014 р. Представники відповідача в судовому засіданні підтвердили факт отримання коштів відповідачем від позивача. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За приписами ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Разом з тим, судом встановлено, що договір про надання послуг між позивачем та відповідачем не було укладено. Будь-яких доказів щодо укладення договору під час розгляду справи отримано не було, отже договір вважається неукладеним. Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондиційного зобов'язання. Характерною особливістю кондиційних зобов'язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов'язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов'язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондиційному зобов'язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним. Кондиційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі. Узагальнюючи викладе, можна дійти висновку про те, що кондиція - позадоговірний зобов'язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондиція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб'єктним складом підпадає під визначення зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави. Згідно із частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. За змістом цієї статті безпідставно набутим є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави. Зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, в разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість зробити висновок про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Установивши у справі відсутність у сторін договірних правовідносин між позивачем та відповідачем, суд приходить до висновку із наявністю підстав для застосування статті 1212 ЦК України у спірних правовідносинах. Відповідач отримані грошові кошти в розмірі 80000,00 грн. 2 000 доларів США, що підтверджується відповідними розписками, позивачеві не повернув, на звернення останнього щодо їх повернення не відреагував. Доказів повернення грошових коштів відповідачем надано не було. Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Разом з тим, відповідно до положень ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В судовому засіданні представником позивача доведено отримання відповідачем від [PERSON] грошових коштів без достатньої правової підстави, що, в свою чергу, дає право вимоги позивачу повернути безпідставно набуте майно - грошові кошти в розмірі 80 000,00 грн. та 2 000 доларів США, як безпідставно набутих коштів. Приймаючи до уваги вищевикладені обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 1 293,20 грн.

Outcome: approved