Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 березня 2017 року звернувся з позовом до суду та просить зобов`язати НІЕЗ «Переяслав» встановити йому доплату за вчене звання старшого наукового співробітника, зобов`язати провести перерахунок його заробітної плати з урахуванням доплати, починаючи з дня прийому позивача на роботу, тобто з 16 лютого 2016 року. Також просить стягнути з відповідача на свою користь недоплачену заробітну плату відповідно до її перерахунку з урахуванням доплати за вчене звання старшого наукового співробітника. Судові витрати просить покласти на відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до чинного законодавства зміна розміру заробітної плати у разі присвоєння вченого звання старшого наукового співробітника має відбуватись з дня винесення рішення атестаційної колегії МОН України про присвоєння вченого звання та видачі атестату старшого наукового співробітника, а він повідомив відповідача про наявність у нього вченого звання у момент прийому його на роботу, а саме з 16 лютого 2016 року, відповідно доплата має бути призначена з цієї дати. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала. Посилається на те, що хоча позивач і має право на таку доплату, однак наказом Міністерства культури і туризму України від 18.10.2005 за №745 доплата працівникам культури за вчене звання не передбачена. Судом встановлено наступне. 16 лютого 2016 року [PERSON] прийнято на посаду завідувача науково-дослідним відділом «Археологічний музей», 09 березня 2017 року переведений на посаду заступника генерального директора з наукової роботи, що підтверджується записами у трудовій книжкі позивача (а.с.14-15) Рішенням спеціалізованої вченої ради Інституту археології НАН України [PERSON] присвоєно науковий ступінь кандидата історичних наук. Рішенням президії Вищої атестаційної комісії України від 10 листопада 1999 року позивачу видано диплом Кандидата наук, серія ДК № 004821 (а.с.16). Рішенням Атестаційної колегії від 28 квітня 2015 року [PERSON] присвоєно вчене звання старшого наукового співробітника та видано Атестат серії АС №001416 (а.с.17). Зі змісту посадової інструкції заступника генерального директора з наукової роботи від 29 грудня 2012 року, вбачається що позивач за посадою займається науковою роботою, кваліфікаційними вимогами на посаду є: науковий ступінь доктора або кандидата наук, вчене звання старшого наукового співробітника, доцента, професора (а.с.38-40). На звернення позивача про надання інформації стосовно доплати за вчене звання старшого наукового співробітника, відповідачем у відповіді від 28 лютого 2017 року зазначається, що листом від 29 квітня 2016 року за №1418/15//13-16 Міністерство культури надало відповідь, що наказом Міністерства культури і туризму України від 18 жовтня 2005 року №745 «Про впорядкування умов праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», зареєстрованим у Міністерстві юстиції за №1285/11565 від 27 жовтня 2005 року, доплата працівникам культури за вчене звання старшого наукового співробітника не передбачена та, що при внесенні змін до наказу №745 Міністерство розгляне можливість внесення відповідних змін. Як вбачається з наданих відповідачем документів, 28 березня 2016 керівник НІЕЗ «Переяслав» звернувся до Міністерства культури України за розясненнями щодо порядку виплати доплат та надбавок працівникам державних і комунальних музеїв, на що отримав відповідь від 29 квітня 2014 року вих.№ 1418/15/13-16 (а.с.48). Проте, зазначена відповідь містить розяснення щодо порядку виплати доплати за вислугу років та надбавки за стаж наукової роботи. Стосовно доплати за вчене звання старшого наукового співробітника чітких розяснень міністерством культури не надано у звязку з неузгодженістю нормативної бази з цього питання. Також, на підтвердження своїх заперечень відповідач надав лист Мінсоцполітики №103/13/155-16 від 17.02.2016 про виплату доплати за вчене звання де зазначено, що доплата за вчене звання, в тому числі за звання старшого наукового співробітника, наказом №745 «Про впорядкування умов праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» не передбачена. При цьому, Міністерство зазначає, що зазначений лист не є нормативно-правовим актом, за своєю природою він носить інформаційно-рекомендаційний та необов`язковий характер. Крім того, відповідачем не заперечується, що позивач має право на доплату за вчене звання старшого наукового співробітника. Також, представником відповідача визнана обставина, що в НІЕЗ «Переяслав» така доплата виплачувалася одному працівнику - [PERSON] з 2010 року по момент звільнення. Відповідно до частини четвертої ст. 97 КЗпПУ форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. В частині четвертій ст. 97 КЗпПУ зазначено, що власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Згідно з п.1.1 статуту Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» затвердженого наказом Міністерства культури України від 06 липня 2012 року за №723, Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» є культурно-освітнім та науково-дослідним закладом, створеним постановою Центрального Комітету Комуністичної партії України і Ради Міністрів Української РСР від 13 березня 1979 №123 «Про оголошення комплексу памяток історії та культури м. Переяслав-Хмельницького Київської області державним історико-культурним заповідником» на базі комплексу памяток історії та культури м. Переяслав-Хмельницького Київської області. Статус національного надано Заповіднику Указом Президента України від 01 червня 1999 року №598 «Про надання Переяслав-Хмельницькому державному історико-етнографічному заповіднику статусу національного». Відповідно до п.2 вищевказаного статуту, заповідник створено з метою забезпечення охорони, збереження та популяризації памяток культурної спадщини розташованих на його території; проведення науково-дослідної, науково-методичної, музейної, виставково-екскурсійної та культурно-освітньої роботи. У статті 1 Закону України «Про музеї та музейну справу» під терміном «музей» визначено науково-дослідний та культурно-освітній заклад, створений для вивчення, збереження, використання та популяризації музейних предметів та музейних колекцій з науковою та освітньою метою, залучення громадян до надбань національної та світової культурної спадщини. Згідно зі ст. 4 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» субєктами наукової і науково-технічної діяльності є наукові працівники, науково-педагогічні працівники, аспіранти, адюнкти і докторанти, інші вчені, наукові установи, університети, академії, інститути, музеї, інші юридичні особи незалежно від форми власності, що мають відповідні наукові підрозділи, та громадські наукові організації. Відповідно до ст. 5 цього Закону вчений є основним субєктом наукової і науково-технічної діяльності. За правилами ст. 28 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» вчені мають право на здобуття наукового ступеня доктора філософії і доктора наук та присвоєння вчених звань старшого дослідника, доцента і професора. Присудження наукових ступенів та присвоєння вчених звань є державним визнанням рівня кваліфікації вченого. Статтею 31 цього Закону сформульовано перелік посад наукових працівників. Так, основними посадами наукових працівників наукових установ, наукових підрозділів юридичних осіб державної та іншої форм власності є: заступник керівника (перший віце-президент, віце-президент, заступники генерального директора, генерального конструктора, директора, начальника) з наукової роботи; керівник (завідувач, відповідальний секретар, головний редактор) та заступники керівника (завідувача, секретаря відповідального головного редактора) наукового підрозділу, наукового видавництва, редакції наукового видання. Згідно зі ст. 36 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» заробітна плата наукових працівників складається з посадових окладів (ставок), премій, доплат за наукові ступені, вчені звання, надбавки за стаж наукової, науково-педагогічної роботи та інших надбавок, доплат та винагород, передбачених законодавством у сфері наукової і науково-технічної діяльності. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників. Умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 29 Закону України «Про культуру» оплата праці у сфері культури має забезпечувати створення належних матеріальних умов для ефективної самостійної творчої діяльності працівника, підвищення престижності професії, сприяти підвищенню його кваліфікації, стимулювати залучення талановитої молоді до діяльності у сфері культури. Заробітна плата працівника у сфері культури, педагогічного працівника закладу освіти сфери культури складається з посадового окладу (тарифної ставки), надбавки за почесне звання, доплат за науковий ступінь, вислугу років залежно від стажу роботи в державних і комунальних закладах культури, закладах освіти сфери культури, інших надбавок та доплат, премій, винагород за творчу діяльність, передбачених законодавством. Умови оплати праці працівників у сфері культури державних і комунальних закладів культури, закладів освіти сфери культури визначаються Кабінетом Міністрів України. В пункті 5 постанови Кабінету Міністрів України «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій галузей бюджетної сфери» від 30 серпня 2001 року за № 1298 вказано, що умови оплати праці, посадові оклади (ставки заробітної плати) та ставки погодинної оплати праці, визначені цією постановою, поширюються на відповідні категорії працівників (невійськовослужбовців і тих, що не мають звань рядового і начальницького складу) всіх бюджетних установ, закладів та організацій незалежно від відомчого підпорядкування. В абзаці «в» підпункту 3 пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України № 1298 установлено доплати працівникам, зокрема за вчене звання доцента, старшого наукового співробітника - у граничному розмірі 25 відсотків посадового окладу (ставки заробітної плати). Таким чином, НІЕЗ «Переяслав» є культурно-освітнім та науково-дослідним державним закладом (музеєм), одним з основних видів діяльності якого є науково-дослідна робота. Позивач [PERSON], працюючи на посаді заступника генерального директора з наукової роботи, є науковим працівником, який має вчене звання старшого наукового співробітника, до заробітної плати якого серед іншого законодавством передбачено доплату за вчене звання. Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі обставини справи, докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що відповідачем не дотримано вимог трудового законодавства та законодавства про оплату праці, що виразилось у ненарахуванні [PERSON] доплати за вчене звання старшого наукового співробітника з моменту прийому його на роботу 16 лютого 2016 року. Разом з тим, позивач просив, крім іншого, стягнути з відповідача на свою користь не доплачену заробітну плату відповідно до її перерахунку з урахуванням доплати за вчене звання старшого наукового співробітника. Враховуючи те, що стягнута може бути лише чітко визначена сума, яка позивачем не зазначена, ним не надано фактичних вихідних даних для можливості здійснення такого розрахунку, суд вважає, що така позовна вимога не підлягає до задоволення. За таких обставин, позов підлягає до часткового задоволення. На підставі викладеного, відповідно до ст. 97 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-62, 79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

Outcome: partial