Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-20 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник [PERSON] , звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами. Посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2008 року у справі №2-4108/08 задоволено позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 20.11.2008 року і до повноліття дитини. На підставі вказаного рішення Шевченківським районним судом м.Чернівці видано виконавчий лист №2-4108 від 23.12.2008 року. Постановою Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції від 12.11.2009 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим документом. Зазначає, що на даний час рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] перебуває на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Вказує, що з 2009 року і по сьогоднішній день він добросовісно та у відповідності до ухваленого судом рішення, щомісячно сплачує аліменти, про що свідчать матеріали виконавчого провадження. Разом з тим, державним виконавцем в порушення ухваленого судом рішення та вимог чинного законодавства нараховано заборгованість зі сплати аліментів за 2018 - 2019 роки у розмірі 8495,94 грн., про що складено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів №9917/1/19 від 11.04.2019. З розрахунком заборгованості №9917/1/19 від 11.04.2019 позивач не погоджується, вважає його необґрунтованим та безпідставним. Вказує, що нарахована сума заборгованості визначена державним виконавцем відповідно до середньомісячного розміру заробітної плати одного штатного працівника м. Чернівці суперечить ухваленому судом рішенню від 22.12.2008 року. Позивач зазначає, що він протягом останнього часу не працює, аліменти сплачуються за рахунок пенсії його матері. Вважає, що нарахований розмір заборгованості фактично призведе до припинення виплати аліментів. Вказує, що державний виконавець при нарахуванні розміру аліментів безпідставно керувався ст.195 СК України, оскільки, на його думку, вказані норми застосовується лише на початковій стадії примусового виконання рішення, а виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів відкрите 12.11.2009 року. На момент відкриття виконавчого провадження та до 2018 року заборгованості зі сплати аліментів у нього не було, до 2009 року він працював автослюсарем, тобто мав відповідну кваліфікацію та доходи, що не було враховано державним виконавцем при застосуванні положень ст.195 СК України та розрахунку розміру аліментів. Вважає, що розрахунок заборгованості аліментів в розмірі ј відповідно до середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника підприємства м.Чернівці не відповідає ухваленому рішенню, яке є обов`язковим до виконання. Позивач зазначає, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.07.2018 року його скаргу на дії державного виконавця задоволено, скасовано довідку від 04.04.2018 року щодо заборгованості за аліментами в розмірі 42208,87 грн., а рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.09.2018 року він був звільнений від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 42208,87 грн. за період 2009-218 року, вказані рішення набрали законної сили і є обов`язковими для виконання. Вказує, що його матеріальний стан є незадовільним, що позбавляє його можливості сплатити заборгованість за аліментами в розмірі 8495,94 грн. Стверджує, що він продовжує сплачувати аліменти відповідно до ухваленого судового рішення у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки останнім часом не працює у зв`язку із сімейними обставинами, доглядає за близьким родичом. Сплата аліментів заявником проводиться щомісяця, докази сплати аліментів постійно передаються державному виконавцю, зокрема, про відсутність заборгованості його було повідомлено листом начальника Другого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці №14.2-24/4328 від 13.03.2018 року. Однак, згідно оскаржуваного розрахунку заборгованості йому нараховано також за січень, лютий та березень 2018 року, що суперечить вказаному листу, яким було підтверджено про відсутність боргу станом на березень 2018 року. На підставі викладеного, позивач просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 8495,94 за період 2018-2019 року, визначену розрахунком заборгованості №9917/1/19 від 11.04.2019 року головного державного виконавця Юзефовича Е.Е. Другого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Ухвалою суду від 25 липня 2019 року відкрито провадження у даній справі. Ухвалою суду від 27 вересня 2019 року витребувано з Другого відділу ДВС м.Чернівці ГТУЮ у Чернівецькій області належним чином засвідчену копію виконавчого провадження про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] та утримання дитини. Ухвалою суду від 13 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовні вимоги в повному обсязі, обґрунтовуючи його доводами, викладеними в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі з вказаних в ньому підстав. Представник відповідача [PERSON] позов визнала частково, просила відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості з відповідача за період з квітня 2018 року по березень 2019 року. Посилалася на те, що доводи представника позивача про безпідставне нарахування державним виконавцем аліментів на утримання дитини відповідно до ст.195 СК України та необхідність нарахування аліментів в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є необґрунтованими та суперечать чинному законодавству. Вважає, що положення ст.195 СК України державним виконавцем правильно застосовані при виконанні рішення суду про стягнення аліментів з [PERSON] , а оскільки попередніми рішенням суду встановлено відсутність заборгованості відповідача за січень-березень 2018 року, то в цій частини позов [PERSON] визнала. Крім того, вважає, що належним відповідачем у даній справі є також Другий відділ державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області. Державний виконавець Другого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив вирішити на розсуд суду. Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав. Так судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22.12.2008 року у справі №2-4108/08 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина - [PERSON] , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи стягнення з 20.11.2008 року і до повноліття дитини (а.с.5). На підставі вказаного рішення суду Шевченківським районним судом м.Чернівці було видано 23.12.2008 року виконавчий лист № 2-4108/2008 (а.с.212). На даний час вказаний виконавчий лист перебуває на виконанні у Другому відділі державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, заведено виконавче провадження № АСВП: 15831980 (а.с.110-212). Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів АСВП №15831980 від 11.04.2019 року №9917/1/19 за період з січня 2018 року по березень 2019 року позивачу нараховано заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 8495,94 грн. Відповідно до вказаного розрахунку встановлено, що державним виконавцем розрахунок проводився відповідно до середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника підприємства м.Чернівців, на підставі довідок Головного управління статистики у Чернівецькій області (а.с.9). Як вбачається з довідки Другого відділу державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області №14.2-24/4328 від 13.03.2018 року [PERSON] повідомлено про те, що ним надано підтвердження щодо відсутності заборгованості по сплаті аліментів, у зв`язку з чим постанови від 22.02.2018 року по відношенню до нього не були введені в дію (а.с.10). З копії трудової книжки [PERSON] вбачається, що з 31.03.2003 року позивач працював за трудовим договором у ПП [PERSON] , 24.02.2009 року він був звільнений з посади зварювальника (а.с.6). Згідно довідки про доходи [PERSON] , виданої приватним підприємцем [PERSON] за 2008 рік, боржник займав посаду автослюсаря, його дохід з січня по серпень 2008 року склав 4170 грн. (а.с.7). З матеріалів виконавчого провадження № АСВП: 15831980 (а.с.110-212) встановлено, що позивач на даний час офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходів не має. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 13.07.2018 року по справі №727/4126/18 скаргу [PERSON] задоволено, скасовано довідку №6586/1 від 04.04.2018 головного державного виконавця Другого відділу державної виконавчої служби м. Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області Юзефовича Е.Е. щодо встановлення заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів у розмірі 42208,87 грн. (а.с.151-154). Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06.09.2018 року по цивільній справі №727/4853/18 за позовом [PERSON] до [PERSON] , де третьою особою виступає Другий відділ державної виконавчої служби м.Чернівці Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області, про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, позов задоволено. Звільнено [PERSON] від сплати заборгованості за аліментами у розмірі 42208,87 грн. за період 2009-2018 року, визначену довідкою №6586/1 від 04.04.2018 року головного державного виконавця Юзефовича Е.Е. (а.с.144-147). Як вбачається з вказаного рішення суду від 06.09.2018 року та зазначеної ухвали суду від 13.07.2018 року [PERSON] було скасовано заборгованість по сплаті аліментів, яка згідно довідки-розрахунку в/п №15831980 від 04.04.2018 року №6586/1, станом на 01.04.2018 року становила 42208,87 грн. Відповідно до проведеного розрахунку державним виконавцем було нараховано до сплати аліменти в розмірі ј частки від заробітку (доходу) відповідно до середньомісячної заробітної плати одного штатного працівника підприємства м. Чернівців. При цьому, відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, враховуючи існування вищенаведених рішень суду, які набрали законної сили, суд вважає, що вимоги скарги в частині скасування розрахунку заборгованості за період з січня 2018 року по березень 2018 року є обґрунтованими та в цій частині розрахунок заборгованості підлягає скасуванню. Стосовно нарахування боржнику заборгованості зі сплати аліментів в період часу з квітня 2018 року по березень 2019 року включно, суд дійшов до наступних висновків. Згідно вимог ч.3 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.ч.1,2 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Вказані зміни до ст.195 СК України були внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року. Згідно ч.1 ст.194 СК України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Таким чином, суд вважає, що застосування вимог ст.195 CK України в новій редакції державним виконавцем за наявності для цього підстав відносно боржника [PERSON] можливе з 08.07.2017 року, а тому в цій частині доводи позивача з приводу неправомірного нарахування йому заборгованості суд до уваги не приймає, оскільки заборгованість по сплаті аліментів нарахована згідно розрахунку від 11.04.2019 року з 2018 року. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Згідно вимог ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Згідно із п. п. 3, 4 розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України. Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в частині нарахування заборгованості зі сплати аліментів [PERSON] державний виконавець Юзефович Е.Е. діяв в межах та у спосіб, передбачений чинним законодавством, а тому підстави для скасування розрахунку заборгованості по сплаті аліментів за період з квітня 2018 року по березень 2019 року відсутні. Доводи позивача про те, що його матеріальний стан є незадовільним, що позбавляє його можливості сплачувати аліменти в нарахованому державним виконавцем розмірі не стосуються предмета доказування в даних правовідносинах, вказані обставини можуть бути предметом окремого позову про зменшення розміру аліментів. Крім того, суд вважає безпідставними аргументи [PERSON] з приводу того, що з нього підлягають стягненню аліменти саме в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки ч.2 ст.182 СК України передбачено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Отже, заявлені позовні вимоги [PERSON] щодо звільнення від сплати заборгованості за аліментами підлягають задоволенню частково, а саме за період з січня 2018 року по березень 2018 року. В іншій частині позовних вимог [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: partial