Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 04.08.2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтувала його наступним. 09.11.2000 року помер її батько - [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в м. Глобине Полтавської області по вул. Дзержинського, 1/7. Вона є спадкоємцем майна померлого за заповітом. Вказаний будинок батько збудував на передбачених законом підставах: мав дозвіл на будівництво виконкому Глобинської міської ради, затверджену технічну документацію. По завершенню будівництва здав його в експлуатацію та зареєстрував у Глобинській міській раді. При зверненні до нотаріуса виявилося, що при житті [PERSON] не оформив правовстановлюючий документ на домоволодіння. По цій причині Глобинська держнотконтора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохала суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом [PERSON], право власності на вказане нерухоме майно. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. У засіданні, що відбувалося раніше, позов підтримувала, посилаючись на підстави та обставини, зазначені в ньому. Представник відповідача Глобинської міської ради, представники третіх осіб - Глобинської районної державної адміністрації, реєстраційної служби Глобинського районного управління юстиції, відділу Держземагентства (нині Держгеокадастру) у Глобинському районі, Глобинської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Треті особи [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з»явилися, направили до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності. Зазначили, що проти задоволення позову не заперечують. Аналогічну думку [PERSON] висловила в засіданні 28.10.2015 року. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного звязку встановив наступне. 9.11.2000 року помер [PERSON]. За життя 10 червня 1998 року, він склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Глобинської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 2-1188, згідно якого все своє майно заповів дочці [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно дослідженої судом спадкової справи № 322/2013, заведеної Глобинською районною державною нотаріальною конторою, позивач - єдиний спадкоємець, яка в установлений законом строк прийняла спадщину. Дружина померлого [PERSON], [INFO], яка мала право на обов»язкову частку у спадщині, померла 10.06.2004 року. Глобинська державна нотаріальна контора відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований у м. Глобине Полтавської області по вул. Дзержинського, 17, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Відповідно до [PERSON] Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, вважався офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Таким чином, починаючи з 1948 року громадяни будують житлові будинки в містах, селищах міського типу та в сільській місцевості тільки на праві власності. Закінчений будівництвом будинок забудовник міг експлуатувати тільки після приймання і вводу його в експлуатацію. Позивачем у справі надані письмові докази, які свідчать, що названий будинок спадкодавцем було побудовано на законних підставах, відповідно до законодавства, яке діяло в той час. Так, рішенням виконкому Глобинської селищної ради від 12.09.1973 року № 18 [PERSON] було надано дозвіл на будівництво будинку по вул. Дзержинського, 1в м. Глобине на відведеній для цієї мети ділянці. Будівництво проводилося на підставі технічної документації, затвердженої в складі генерального плану, та за наявності технічного проекту. 5 липня 1998 року будинок було введено в експлуатацію, що підтверджується відповідним актом (але за новою адресою вул. Дзержинського 1/7). Інвентарна справа містить відмітки про реєстрацію Глобинської міської ради. Таким чином, вказаний будинок за життя належав [PERSON] на праві власності на підставі діючого на той час законодавства. За висновком відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 27.05.2015 року № 222/02-04, житловий будинок літ. «А», сарай літ. «б», літня кухня літ. «Б», вбиральня літ. «Г», ганок літ. «Аг», огорожа №1, ворота №2, які розташовані в м. Глобине Полтавської області по вул. Дзержинського, 1/7, збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов»язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Ч.1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають реєстрації. Згідно ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Позивач набула право на спадкування на час дії ЦК УРСР від 18.07.1963 року. П.1 ч.1 ст. 549 названого Кодексу визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Встановлено, що на час смерті батька позивач проживала разом з ним у спадковому будинку і була зареєстрована в ньому, як член його сім»ї. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в м. Глобине Полтавської області по вул. Дзержинського,1/7, суд дійшов висновку, що позивач, як єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину, має право на успадкування названого майна за заповітом і визнання за нею права власності на нього. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved