Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в травні 2018 р. звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача суму коштів в розмірі 12043,81 грн., в якості відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Обґрунтовуючи підстави звернення до суду позивач [PERSON] посилається на наступне. Так, 18.11.2017 р., близько 14-00 год., [PERSON], керуючи транспортним засобом марки «Volkswagen», державний номер [NUMBER], рухаючись заднім ходом по вул. Волинській, біля буд. № 34/1, в м. Києві, не переконався в безпечності даного маневру, через що зіткнувся із припаркованим автомобілем марки «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], чим порушив п. 10.9 ПДР. В результаті даного зіткнення, автомобіль «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], отримав значні технічні пошкодження з матеріальними збитками. Автомобіль марки «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], належить на праві приватної власності позивачу, [PERSON], що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Право користування та керування зазначеним автомобілем марки «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], позивач надала [PERSON], про що містяться відповідні відомості в «Особливих відмітках» свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача [PERSON], що підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.01.2018 р. З метою встановлення вартості збитків, завданих відповідачем, звернулася до суб'єкта оціночної діяльності - ТОВ «Клевер експерт». За результатами оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, ТОВ «Клевер експерт», як суб'єктом оціночної діяльності, було складено відповідний Звіт від 26.04.2018 р. № 219/04-18 та оформлені відповідним чином Висновки щодо вартості матеріального збитку. Позивач зазначає, що відповідно до даних, що містяться у Звіті, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «TOYOTA Prado» складає 6192,99 грн. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу то є сумарна сума грошових витрат, необхідних для відновлення пошкодженого та/або розукомплектованого колісного транспортного засобу. Калькуляція даної суми викладена у Звіті та складається із наступних витрат: 3060,24 грн. - загальна вартість запчастин; 2189,75 грн. - загальна вартість матеріалів; 736,00 грн. - загальна вартість робіт з фарбування; 207,00 грн. - загальна вартість інших ремонтно-відновлювальних робіт. Крім того, на підставі Звіту, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, складає 4050,80 грн. Матеріальний збиток то є вартісне значення реальних витрат з урахуванням зносу, які несе власник колісного транспортного засобу при його пошкодженні та/або розкомплектованості. Розмір матеріального збитку за умови доцільності відновлення пошкодженого ТЗ визначається як сума вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості складових, що підлягають ремонту, та втрати товарної вартості з урахуванням зносу запасних частин. Тобто: 6192,99 * (1-0,70) = 4050,80 грн., де: 6192,99 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «TOYOTA Prado»; 0,70 - коефіцієнт фізичного зносу (для ТЗ з терміном експлуатації більше 12 років). Крім того, як зазначає позивач, за проведення оцінки вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу, позивачем було сплачено ТОВ «Клевер експерт» як суб'єкту оціночної діяльності 800,00 грн. Відтак, позивач, посилаючись на норми ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України, вважає, що завдані збитки, мають бути стягнуті з відповідача, як особи, що винна у вчиненні ДТП, внаслідок якої авто позивача було пошкоджене. Тому позивач звернулася до суду з позовом та просить стягнути з відповідача 12043,81 грн., з яких: 6192,99 грн. - вартість відновлювального ремонту; 4050,82 грн. - вартість матеріального збитку; 800,00 грн. - витрати на проведення оцінки; 1000,00 грн. - витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 06.06.2018 р., відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. 25.01.2019 р. до суду від представника позивача надійшло клопотання, відповідно до якого представник повністю підтримує позовні вимоги та просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, а справу просить розглядати за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, будь-яких заяв, клопотань, письмових пояснень/відзиву щодо заявлених позовних вимог від відповідача до суду не надійшло. Згідно вимог ст.280 ЦПК України, якщо відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд, вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних доказів, проти чого не заперечував представник позивача, згідно поданого клопотання. Врахувавши подане клопотання представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що 18.11.2017 р. о 14 год. 00 хв., в м. Києві по вул. Волинській, 34/1, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Volkswagen», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], який належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Так, 18.11.2017 р. о 14 год. 00 хв., [PERSON], керуючи автомобілем марки «Volkswagen», державний номер [NUMBER], рухаючись по вул. Волинській, 34/1, в м. Києві, порушив вимоги п. 10.9 ПДР, оскільки під час руху заднім ходом, не переконався в безпечності даного маневру, а також для забезпечення безпеки дорожнього руху, не звернувся за допомогою до сторонніх осіб, в результаті чого здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем марки «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER]. Згідно постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 17.01.2018 р., винним у скоєнні ДТП, що сталася 18.11.2017 р. о 14 год. 00 хв., в м. Києві по вул. Волинській, 34/1, визнано [PERSON] та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн. в дохід держави. Постановою Пленуму Верховного Суду України за №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення» (з наступними змінами) передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Згідно з положеннями ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а отже, виходячи з даних правил, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлена вина притягнутої до адміністративної відповідальності особи, є обов'язковою для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань щодо того, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена та в порядку ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. З матеріалів справи вбачається, що у результаті дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль марки «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], який належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» встановлено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Право на відшкодування матеріальних збитків серед способів захисту цивільних прав передбачене ст. 22 ЦК України. Так, статтею 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо). Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб позивача «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], отримав пошкодження, чим позивачу було завдано матеріальних збитків. Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 219/04-18, складеного 26.04.2018 р. ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження становить: 6192,99 грн. Позивач, звертаючись до суду з позовом, посилається на те, що згідно даних, які містяться у Звіті, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «TOYOTA Prado» складає 6192,99 грн. Калькуляція даної суми викладена у Звіті та складається із наступних витрат: 3060,24 грн. - загальна вартість запчастин; 2189,75 грн. - загальна вартість матеріалів; 736,00 грн. - загальна вартість робіт з фарбування; 207,00 грн. - загальна вартість інших ремонтно-відновлювальних робіт. Крім того, на підставі Звіту, вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача, складає 4050,80 грн. Матеріальний збиток то є вартісне значення реальних витрат з урахуванням зносу, які несе власник колісного транспортного засобу при його пошкодженні та/або розкомплектованості. Розмір матеріального збитку за умови доцільності відновлення пошкодженого ТЗ визначається як сума вартості ремонтно-відновлювальних робіт, вартості необхідних для ремонту матеріалів, вартості складових, що підлягають ремонту, та втрати товарної вартості з урахуванням зносу запасних частин. Тобто: 6192,99 * (1-0,70) = 4050,80 грн., де: 6192,99 грн. - вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «TOYOTA Prado»; 0,70 - коефіцієнт фізичного зносу (для ТЗ з терміном експлуатації більше 12 років). Тому, на підставі викладеного, позивач просить стягнути з відповідача: 6192,99 грн. - вартість відновлювального ремонту; 4050,82 грн. - вартість матеріального збитку. Разом з тим, суд не погоджується з такими вимогами, з огляду на наступне. Так, як вбачається зі Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 219/04-18, складеного 26.04.2018 р. ТОВ «Клевер Експерт» на замовлення позивача, матеріальний збиток - це вартісне значення реальних витрат з урахуванням зносу, які несе власник КТЗ при його пошкодженні або розукомплектуванні. Розмір матеріального збитку, за умови доцільності відновлення пошкодженого КТЗ, визначається як сума вартості відновлювальних ремонту (Сзр), з урахуванням зносу запасних частин і втрати товарної вартості (ВТВ). Вартість матеріального збитку визначається за формулою: У = Ср+См+Сс * (1 - Ез) + ВТВ, У = 943,00 + 2189,75 + 3060,24 * (1 - 0,70) = 4050,82 грн., Ср - вартість ремонтно-відновлювальних робіт; См - вартість необхідних для ремонту матеріалів; Сс - вартість складових КТЗ, які підлягають заміні; ВТВ - втрата товарної вартості ВТВ, не розраховується. Таким чином, враховуючи, що вину відповідача у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді встановлено у постанові Солом'янського районного суду м. Києва від 17.01.2018 р., суд приходить до висновку, що розмір суми, яка підлягає стягненню з відповідача становить 6192,99 грн. (вартість відновлювального ремонту легкового автомобіля «TOYOTA Prado», державний номер [NUMBER], без урахування фізичного зносу вузлів і деталей, на момент проведення дослідження). Крім того, встановлено, що вартість робіт з визначення вартості матеріального збитку, що проводилась оцінювачем ТОВ «Клевер Експерт», становить 800,00 грн., та була сплачена позивачем, що підтверджується копією квитанції №0.0.1022091660.1 від 25.04.2018 р. та Актом виконаних робіт від 26.04.2018 р. Отже, за результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а саме завдання відповідачем шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Доказів того, що відповідачем на користь потерпілої (позивача) були відшкодовані збитки, завдані внаслідок вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, відповідачем не надано. Обставини наведені в позовній заяві та додані до неї докази не спростовані відповідачем, який до суду не з'явився, та не скористався процесуальним правом висловити свій відзив (заперечення) на позов та надати докази на спростування розміру завданої шкоди. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності щодо завданої позивачу матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про правомірність заявлених вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди, яку вона зазнала внаслідок неправомірних дій відповідача, що призвело до ДТП, а тому вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 6992,99 грн., з яких: 6192,99 грн. - вартість відновлювального ремонту, 800,00 грн. - витрати на проведення оцінки. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі - 1000 грн., то такі витрати задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов'язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу. Згідно з ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Разом з тим, позивачем не надано суду детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та не надано суду доказів, що підтверджують понесення позивачем таких витрат, а тому вимога про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 1000 грн. є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 та п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача. Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial