Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

Позивач 11 серпня 2021 року звернулась до суду з позовом та, уточнивши, свої вимоги мотивує тим, що з 25 листопада 2017 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час шлюбу та за спільні кошти був придбаний автомобіль марки «Ford» модель «Focus», 2009 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , сірого кольору, номер кузову [NUMBER] . На сьогоднішній день шлюб між ними не розірвано. 01.02.2019 року автомобіль було зареєстровано на [PERSON] 20 червня 2020 року відповідач без її згоди та дозволу перереєстрував автомобіль за договором купівлі-продажу на свою матір [PERSON] . Вважає, що дії відповідача та третьої особи спрямовані на порушення її прав володіти та користуватись спільним майном подружжя, тому договір купівлі-продажу від 20.06.2020 року є фіктивним і не передбачає настання правових наслідків. Про перереєстрацію спірного автомобіля їй стало відомо в березні 2021 року. Посилаючись на ст.ст.368-369 ЦК України, ст.65 СК України просить визнати недійсним договір купівлі-продажу за № 5946/2020/2057706 від 20 червня 2020 року автомобіля марки «Ford» модель «Focus», 2009 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , сірого кольору, номер кузову [NUMBER] ; скасувати перереєстрацію транспортного засобу марки «Ford» модель «Focus», 2009 року випуску, державний номер [NUMBER] , сірого кольору, номер кузову [NUMBER] , здійснений 20 червня 2020 року Територіальним сервісним центром МВС № 5946 Регіонального сервісного центру МВС у Сумській області за новим власником [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу 5946/2020/2057706 транспортного засобу від 20 червня 2020 року. Представник позивача в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав, просить задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні позов визнали, просять задовольнити. Додатково пояснили, що дійсно транспортний засіб було перереєстровано на [PERSON] - матір [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу. За поясненнями [PERSON] договір було укладено у зв?язку з наявною у сина перед нею заборгованістю в сумі 3900 грн. за договором позики. Однак, враховуючи відсутність згоди позивачки на вчинення вказаного правочину, визнає позов. Третя особа в письмовій заяві зазначила, що 01.02.2019 при реєстрації транспортного засобу подружжя [PERSON] не подавало спільної заяви про реєстрацію автомобіля як їх спільну власність. Тому єдиним власником автомобіля було зареєстровано [PERSON] . 20.06.2020 [PERSON] звернувся до сервісного центру та уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу транспортного засобу. Посадові особи сервісного центу не уповноважені перевіряти перебування у шлюбі власників транспортних засобів а також витребовувати згоду цих осіб. При перевірці за Державним реєстром обтяжень рухомого майна заборона на відчуження будь-якого рухомого майна громадянином [PERSON] була відсутня. Автомобіль в розшуку не перебував. Продавець у Єдиному реєстрі боржників не значився. З урахуванням наведеного, зазначає, що перереєстрацію здійснено з дотриманням положень законодавства. Просить відмовити у задоволенні позову. Ухвалою суду від 13.08.2021 року забезпечено позов шляхом заборони відчуження транспортного засобу-автомобіля марки«Ford»,модель «Focus»,2009року випуску, державний номерний знак [NUMBER] ,сірого кольору, номер кузову: [NUMBER] , до набрання законної сили рішенням у справі № 591/5649/21 . Ухвалою суду від 31 серпня 2021 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 30 вересня 2021 року. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони - [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 25 листопада 2017 року у Зарічному районному у місті Суми відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис №944, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Під час перебування в шлюбі 01.02.2019 року придбано транспортний засіб марки «Ford» модель «Focus», 2009 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , сірого кольору, номер кузову [NUMBER] . Автомобіль зареєстровано за [PERSON] (а.с.10). Факт придбання автомобіля за спільні кошти подружжя сторонами не оспорюється. Згідно довідки Головного сервісного центру МВС в Сумській області від 06.08.2021 № 31/18-Б-25аз 20.06.2020 автомобіль марки «Ford» модель «Focus», VIN-код [NUMBER] було перереєстровано за договором купівлі-продажу №5946/2020/2057706, укладеному в ТСЦ№5946 на [PERSON] , присвоєно державний номерний знак [NUMBER] , вказана вартість в договорі купівлі-продажу автомобіля становить 25000 грн. (а.с.10) Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалася на те, що перед укладенням оспорюваного договору купівлі-продажу, відповідач повинен був отримати письмову згоду дружини тобто позивача на вчинення вказаних правочинів, але цього не зробив, у зв`язку з чим вважає, що укладений договір купівлі-продажу від 20.06.2020 року № 5946/2020/2057706, є незаконними та має бути визнаний недійсним. Перевіряючи обґрунтованість таких вимог позивача, в контексті дослідження обсягу наявних доказів в їх сукупності, суд виходить з наступного. Відповідно до Конституції України, засади регулювання шлюбу і сім`ї визначаються виключно законами України. Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України. Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державних реєстрації, має бути нотаріально посвідчена. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Враховуючи встановлену судом обставину відсутності згоди позивача на видачу укладення договору купівлі-продажу автомобіля марки «Ford» модель «Focus», 2009 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , сірого кольору, номер кузову [NUMBER] , позивач має право, передбачене ч.2 ст.65 СК України, на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без його згоди. Відповідно до ст.16 ЦК України, визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів. Згідно з ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника уразі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Оспорюваний договір купівлі-продажу автомобіля марки «Ford» модель «Focus», 2009 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , сірого кольору, номер кузову [NUMBER] виходять за межі дрібних побутових, позивачка не надавала згоди на реалізацію автомобіля, відповідач - чоловік позивачки, не мав повного обсягу цивільних повноважень на відчуження транспортного засобу, а набувач майна, яка є свекрухою позивачки, знала та не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] фактично неправомірно відчужив автомобіль марки «Ford» модель «Focus», 2009 року виготовлення, державний номер [NUMBER] , на користь іншого відповідача - [PERSON] , який є неподільною річчю, без відома та згоди позивачки. Вказане є підставою для визнання даного правочину недійсним та задоволення позову.

Outcome: approved