Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

Позивач 15.04.2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини, в обґрунтування якого посилалася на те, що 12.08.2006 року між нею та відповідачем у відділі РАЦС Бердянського МРУЮ Запорізької області було зареєстровано їх шлюб з відповідачем, актовий запис №427. Від шлюбу мають дитину, [PERSON], [INFO]. 13.05.2015 року вони розірвали шлюб та разом не проживають. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, тому просила стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку ( доходу) з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] підтримала позов повністю із зазначених у ньому підстав, просила задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі рішення в заочному порядку. Відповідач про розгляд справи повідомлявся за місцем реєстрації, проте конверт повернувся до суду із зазначенням поштового відділення, що адресат за цією адресою не проживає, що відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважається належним повідомленням про розгляд справи, тому суд на підставі ст.ст.169, 224-226 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних ній доказів в заочному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2006 року по 13 травня 2015 року, від якого у них народилася дочка, [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, копією рішення Бердянського міськрайонногго суду Запорізької області від 16.04.2015 року про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 13 травня 2015 року, копією свідоцтва про народження дитини. Зі слів представника позивача, відповідач за місцем реєстрації не проживає, бо працює офіційно за місцем проживання своїх батьків у Вінницькій області, як він повідомляв її дочці, позивачу у справі, у лютому 2016 року в телефонному режимі, проте вона наразі не може назвати точно його місце роботи. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Із змісту ст. 181 СК України вбачається, що при відсутності домовленості між батьками про утримання дитини, той з батьків, з ким проживає дитина має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій сумі. У відповідності з ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати, зокрема, стан здоровя та матеріальний стан як позивача так і відповідача, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У всіх інших випадках визначення розміру аліментів провадиться у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини (ст. 183 СК України). Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають значення. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»N 2402-III від 26.04.2001р. передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи, що відповідач, знаючи про розгляд позову до нього про стягнення аліментів, не надіслав суду жодних заперечень на нього, в тому числі і стосовно роботи та способу утримання аліментів, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів для стягнення з відповідача на користь позивача на утримання дитини в частці від заробітку в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), бо інших обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів, визначених ст.182 СК України, сторонами суду не надано. При постановленні рішення про стягнення аліментів у визначеному розмірі суд також враховує, що позивач та відповідач в даному випадку не позбавлені права в разі зміни матеріального чи сімейного стану звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів в порядку ст. 192 СК України чи стягнення додаткових витрат на дитину згідно із ст.185 СК України. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, оскільки позивач звільнена від його сплати при зверненні до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved