Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство [PERSON] банк «ПриватБанк» звернулися до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01.03.2012 року [PERSON] отримав кредит у розмірі 2500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав. Відповідач на переконання Банку станом на 31.07.2017 року має заборгованість - 58755.49 грн., яка складається з наступного: - 2486.34 грн. заборгованість за кредитом; - 49795.08 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; - 3200.00 заборгованість з комісії та пеня за користування кредитом; - 500.00 грн. - штраф (фіксована частина). - 2774.07 грн. - штраф (процентна складова). На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ [PERSON] «ПриватБанк». Просять суд стягнути з відповідача на користь ПАТ [PERSON] «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 58755.49 грн. за кредитним договором № б/н від 01.03.2012 року та понесені позивачем судові витрати в сумі 1600.00 грн. Представник позивача [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «ПриватБанк» до суду не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Від представника позивача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підтримує в повному обсязі. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] на попередній розгляд справи 26.10.2017 року та на судовий розгляд справи 07.11., 29.11.2017 року не зявився. Про день, час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. На послідуючі судові засідання один конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», а інший конверт з відміткою «відмова від одержання». Причини неявки, суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутність позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та підлягає до часткового задоволення. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір без номера (анкета-заява) від 01.03.2012 року на отримання грошових коштів у розмірі 2500.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Як зазначає позивач, він свої зобов,язання за договором виконав належним чином, а відповідач свої зобов,язання не виконав, на розгляд справи до суду не з,являється, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем, відповідно до проведених розрахунків, станом на час розгляду справи судом становить 58755.49 грн., куди входить заборгованість по тілу кредиту в розмірі 2486 грн. 34 коп. З матеріалів справи вбачається, що позичальник отримав кредитні кошти і вказана обставина ніким не заперечується. Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов,язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, позивач не надав суду належних та допустимих доказів наявності між сторонами договірних відносин щодо нарахування відсотків за користування кредитом, комісії за користування кредитом, пені та штрафу. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. ПАТ КБ «ПриватБанк», обгрунтовуючи позовні вимоги, вказує на те, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, підписавши заяву-анкету. Такі доводи Банку судом не приймаються до уваги, так як матеріали справи не містять доказів, які підтверджують факт ознайомлення позичальника з усіма істотними умовами договору. Позивач не надав суду докази, які б підтверджували, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, і що саме ці Умови мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника. Така правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 22 березня 2017 року (справа №6-2320цс16). Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу є обов,язковим для всіх суб,єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Таким чином, позивачем не доведено, що між сторонами досягнуто згоди щодо розміру відсотків за користування кредитом, пені, комісії та штрафу. У відповідності із ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, хоча б ця сторона і була звільнена від оплати судових витрат на користь держави. Суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення витрат по сплаті судового збору у сумі 1600 грн. 00 коп. на користь [PERSON] акціонерного товариства [PERSON] «Приват Банк». Заявлені вимоги та викладені обставини підтверджуються: - ксерокопією розрахунку заборгованості; - ксерокопією анкети-заяви позичальника від 01.03.2012 року; - ксерокопією паспорта відповідача [PERSON], серія СМ №814595, виданого в 2006 року; - платіжним дорученням про сплату судового збору в сумі 1600.00 грн. від 14.09.2017 року; - іншими матеріалами справи. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов,язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов,язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов,язку. Зобов,язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 546 Цивільного кодексу України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші виді забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов,язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченнням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов,язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов,язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України «боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання». Відповідно до п. 9 ст. 110 ЦПК України зазначається, що позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред'являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial