Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-16 00:00:00

Позивач 19.01.21 р. подала до суду вказаний вище позов, просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін - дочок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 700 грн на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.01.21 р. і до досягнення кожним з дітей, відповідно, повноліття. Обгрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони уклали шлюб 07.12.07 р. - після народження першої з їх спільних дітей - дочки [PERSON] . Після цього вони почали проживати однією сім`єю та вести спільне господарство як подружжя. Усі вказані вище діти проживають спільно з нею. Сторони ж фактично спільно не проживають з осені 2020 р.. Відповідач не приймає участь в утриманні спільних неповнолітніх дітей сторін, на її звернення не реагує. Де працює відповідач, їй не відомо, однак, зі слів відповідача їй відомо, що він працює у м. Києві і його місячна зарплата складає біля 20 000 грн. Враховуючи вище наведене, середню зарплату по м. Києву, зазначає, що він має змогу сплачувати по 2 700 грн аліментів на кожну дитину, що у сукупності у місяць не буде перевищувати Ѕ середньої зарплати по регіону. Вона на даний час не працює, так як доглядає неповнолітніх дітей, веде невелике присадибне господарство, не має власного житла і має витрати з оренди житлового будинку в сумі понад 1 500 грн щомісячно. Тому вона самостійно не може забезпечити належний рівень утримання для дітей, а відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, не має інших утриманців, зароблені кошти витрачає на власні потреби. Просить позов задовольнити. За ухвалою судді від 11.02.21 р. провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного (письмового) провадження. Копію вказаної вище ухвали суду з копією позовної заяви та доданих до неї документів відповідачеві було надіслано судом у встановленому законом порядку. За станом на 17.03.21 р. відповідачем не було подано до суду відзиву на позовну заяву. Суд, дослідивши докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до копії паспорта позивача серії [NUMBER] , вона проживає у [ADDRESS] . Доказів того, що разом із позивачем проживають усі троє вказаних вище спільних дітей сторін, позивач суду не надала. Суд критично оцінює та не бере до уваги як доказ копію довідки № 1 091 від 05.10.20 р., виданої Поворською сільрадою Ковельського району Волинської області про склад сім`ї та проживання, відповідно до якого позивач з дітьми проживає за іншою адресою з трьома дочками, так як дані такої довідки суперечать даним паспорта позивача та не містять відомостей про проживання осіб без реєстрації і містять відомості про те, що у позивача є троє дочок, що суперечить доводам самої позивача та іншим матеріалам справи. Однак враховуючи вік дітей, відсутність заперечень з боку відповідача щодо такої обставини як та, що спільні неповнолітні діти сторін проживають на даний час разом з позивачем, суд вважає, що позивачеві належить право вимоги за розглядуваним позовом. Згідно з копією свідоцтво про шлюб, виданого 07.12.07 р., сторони уклали шлюб 07.12.07 р., що був зареєстрований відділом драцс по м. Ковелю Ковельського МРУЮ Волинської області. Та обставина, що у сторін є вказані вище спільні неповнолітні діти, стверджується копіями свідоцтв про народження останніх, батьком яких зазначений вдповідач. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 р., що ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.91 р. та набула чинності для України 27.09.91 р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За приписами ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. У відповідності із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Оскільки сторони добровільно не домовились про утримання своїх спільних неповнолітніх дітей, про що свідчить поданий до суду позов, тому кошти на їх утримання (аліменти) присуджує суд. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач спільно з позивачем не проживає, матеріальну допомогу на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін не надає, що випливає із виниклого між сторонами спору, отже, він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь позивача. Визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів, суд виходить з такого. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Як зазначено у ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності із ч. 1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Даних про те, що відповідач має доход, зокрема, несталий (несталий), а також - про розмір такого доходу, щодо його майнового стану в сенсі наявності у власності нерухомого чи цінного рухомого майна, - позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є працездатного віку і доказів наявності протипоказань щодо його працевлаштування суду не надано, дані про інших утриманців відповідача у розпорядженні суду відсутні, суд вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання спільних неповнолітніх дітей сторін у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, меншому, ніж той, про який просить позивач. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітньої дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням спільного проживання батьків з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та визначити розмір аліментів на утримання кожного з дітей у твердій грошовій сумі в розмірі: по 1 000 грн щомісячно - на утримання сина [PERSON] ; по 1 200 грн щомісячно - на утримання дочки [PERSON] ; по 1 400 грн щомісячно - на утримання дочки [PERSON] на підставі ст. 184 СК України, положеннями якої передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому суд враховує, що ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2021 рік» для дітей віком від дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1 921 гривня, з 1 липня - 2 013 гривень, з 1 грудня - 2 100 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2 395 гривень, з 1 липня - 2 510 гривень, з 1 грудня - 2 618 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на доход держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн. На підставі наведеного, ст. ст. 2, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 175, 178, 179, 209, 280, 281, 223, 263 - 265, п. 9 ст. 1 розд. ХIII «Прикінцеві положення» ЦПК України, ст. ст. 125, 180 - 184 СК України, суд

Outcome: partial