Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

Позивач [PERSON], 13 квітня 2017 року, звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивач [PERSON] посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем має неповнолітню дитину дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає. Добровільно сплачувати кошти на утримання дитини не бажає. Ця обставина і змусила її звернутись до суду. З огляду на викладене, просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі ? частки всіх видів заробітку, але не менше 30% відсотків прожиткового мінімуму, визначеного для дітей відповідного віку щомісяця. Позивач в судове засідання не зявилась, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Позов визнає в повному обсязі. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав. Стаття 51 Конституції України та ст.ст.150 і 180 СК України встановлюють для батьків обов'язок виховувати та утримувати своїх неповнолітніх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… В судовому засіданні встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЖД №261796, видане 31 травня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області)(а.с.3). Таким чином, відповідач зобов'язаний утримувати свою неповнолітню дитину, проте свій обов'язок добровільно належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, згідно ст.181 СК України по рішенню суду кошти на утримання неповнолітньої дитини (аліменти) можуть бути присуджені в частині від доходу (заробітку) платника аліментів, або в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника інших дітей, непрацездатних осіб, інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням того, що відповідач надав письмову заяву про визнання позову в повному обсязі, погодившись тим самим з вимогами позивача, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини у частині від доходу (заробітку). На підставі ст. ст. 180, 181, 184, 191 СК України,

Outcome: approved