Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 вересня 2019 року звернулась до суду з позовом до Державного підприємства «Мирноградвугілля» третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди в зв`язку з травмою на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебував в трудових відносинах з відповідачем ДП «Мирноградвугілля», працюючи у відокремленому підрозділі «Шахта «Капітальна» (до перейменування шахта імені Стаханова в/о «Красноармійськвугілля»). 12 квітня 2005 року її було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків. За даним фактом 15.04.2005 року був складений Акт за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, відповідно до якого нещасний випадок був взятий на облік, як пов`язаний з виробництвом, також був складений Акт № 10 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Згідно довідки МСЕК від 05.08.2005 року їй було встановлено 20 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, внаслідок пошкодження внутрішнього меніску правого колінного суглобу. Вона була прооперована в 2005 році, в подальшому здійснювала огляди МСЕК ще два рази 12.01.2007 року та 07.06.2018 року, згідно висновкам МСЕК стан здоров`я її не покращився. Покровським відділенням Фонду соціального страхування їй було призначено щомісячні страхові виплати з 07.06.2018 року з дня звернення. Моральна шкода в зв`язку з травмою не виплачувалась Внаслідок травми на виробництві вона отримала моральну шкоду, оскільки вона зазнала фізичного болю, тривалий час лікувалась, що змінило уклад її життя. З моменту отримання травми вона постійно хворіє. З огляду на ці обставини позивач вважає, що відповідач повинен відшкодувати йому моральну шкоду з підстав, передбачених законодавством, оскільки він не забезпечив безпечних і нешкідливих умов праці. Заподіяну позивачу моральну шкоду він оцінює у 500000 грн. 10 вересня 2019 року згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вищезазначену справу було передано до провадження головуючому судді Філь О.Є. 11 вересня 2019 року ухвалою судді позовну заяву було залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 20 вересня 2019 року позивач усунув недоліки позовної заяви. 23 вересня 2019 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач, представник відповідача, представник третьої особи в судове засідання не з`явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. З`ясувавши обставини у справі, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем ДП «Мирноградвугілля» працюючи у відокремленому підрозділі «Шахта «Капітальна» (до перейменування шахта імені Стаханова в/о «Красноармійськвугілля»), що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 9-10). 12 квітня 2005 року позивачку було травмовано на підприємстві під час виконання трудових обов`язків. За даним фактом 15.04.2005 року був складений Акт за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, відповідно до якого нещасний випадок був взятий на облік, як пов`язаний з виробництвом, також був складений Акт № 10 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом (а.с. 3-8). Згідно довідки МСЕК від 05.08.2005 року позивачці було встановлено 20 % втрати професійної працездатності за трудовим каліцтвом, внаслідок пошкодження внутрішнього меніску правого колінного суглобу (а.с. 14-15). В подальшому згідно оглядам МСЕК від 12.01.2007 року та 07.06.2018 року стан здоров`я її не покращився, процент втрати працездатності не змінився (а.с. 16-17). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоров`я або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обов`язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що позивачка отримала травму на виробництві. Висновком МСЕК від 05.08.2005 позивачці вперше було встановлено 20% втрати професійної працездатності (а.с. 14-15). В зв`язку цим 10.09.2019 року позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивачки до суду Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обов`язку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в зв`язку з травмою на виробництві позивачці заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона втратила 20% працездатності. Внаслідок травми на виробництві вона отримала моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона зазнала фізичного болю, була прооперована, тривалий час лікувалась, що змінило уклад її життя. З моменту отримання травми вона постійно хворіє (а.с. 20-21). Вищезазначене законодавство, а також роз`яснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» пов`язують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на її відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме те, що професійна працездатність в зв`язку з травмою на виробництві згідно висновку МСЕК втрачена на 20 %, згідно акту за формою Н-5 про розслідування нещасного випадку, відповідно до якого нещасний випадок був взятий на облік, як пов`язаний з виробництвом, та Акту № 10 за формою Н-1 про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, було встановлено, що особою, яка порушила законодавство про охорону праці є лише позивачка [PERSON] , причиною нещасного випадку є відсутність самоконтролю з боку потерпілої під час руху по вертикальних сходах. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 7000 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial