Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

Позивач 16.07.2018р. звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить стягнути з відповідача 1\~000,00 грн. страхового відшкодування, а також судові витрати у розмірі 6\~695,60 грн., які складаються з судового збору у розмірі 704,80 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 5\~990,80 грн. Позовна заява мотивована тим, що з вини [PERSON] сталась дорожньо-транспортна пригода. Цивільно-правова відповідальність учасників ДТП була застрахована, проте страхова компанія відповідача відшкодувала ПрАТ «СК «ВУСО» страхову виплату, в яку не увійшла сума франшизи у розмірі 1\~000,00 грн., а відтак до ПрАТ «СК «ВУСО» перейшло право вимоги до відповідача у порядку регресу. 18.04.2018р. між [PERSON] та ПрАТ «СК «ВУСО» укладено договір про відступлення права вимоги №\~18/04/2018 за умовами якого, ПрАТ «СК «ВУСО» передало (відступило) [PERSON] право вимоги до [PERSON] Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06.08.2018р. відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами. Позивач у судове засідання не зявився, проте його представником надано суду клопотання, у якому він просить суд справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутністю або причин неявки від відповідача не надходило. Відзив на позовну заяву суду не надав, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення, відповідно до ст.280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. [PERSON] є власником автомобіля Honda «Accord», д/н АЕ\~1511\~AE, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію CAT 875156 (а.с.21). Постановою Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська від 24.01.2018р. у справі № 203/42/18 (3/0203/118/2018) встановлено, що 24.12.2017р. об 18:40 год. у м.\~Дніпро на пр.\~Дмитра Яворницького, 99, [PERSON], керуючи автомобілем «Деу», д/н 64\~247\~АН, своєчасно не вжив заходів щодо зменшення швидкості руху аж до повної зупинки або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем Honda, д/н АЕ\~1511\~AE, під керуванням [PERSON], який зупинився попереду в попутному напрямку, завдано матеріальну шкоду. У звязку з викладеним, вказаною постановою Кіровського районного суду м.\~Дніпропетровська притягнено [PERSON] до адміністративної відповідальності у звязку з вчиненням ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.23). Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. У зв'язку з настанням страхової події, на виконання умов договору добровільного страхування від 06.04.2015р. № 1839338-02-04-04, ПрАТ «СК «ВУСО» 09.11.2016р. склало страховий акт № 00090-02 та відповідно до платіжного доручення № 175 від 04.01.2018р. відшкодувало вартість відновлювального ремонту у розмірі 2\~916,00 грн. З позовної заяви вбачається, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у ПрАТ «СК Юнівес». Позивач звернувся до ПрАТ «СК Юнівес» з заявою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу. Водночас, ПрАТ «СК Юнівес» сплатило ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування без урахування передбаченої договором обовязкового страхування франшизи у розмірі 1\~000,00\~грн. За змістом статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Сума франшизи компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки. За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Також згідно з ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Тобто з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Отже, якщо договором страхування передбачена франшиза, тобто частина збитків, що не відшкодовуються страховиком, то обовязок відшкодування таких збитків покладається на особу, відповідальну за завдання таких збитків. Таким чином у ПрАТ «СК «ВУСО» виникло право вимоги до [PERSON] щодо відшкодування різниці між фактично сплаченим та відшкодованим розміром страхової виплати у розмірі 1 000,00 грн. Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст.514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Відповідно до1 ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. 18.04.2018р. між ПрАТ «СК «ВУСО» та фізичною особою-підприємцем [PERSON] укладено договір про відступлення права вимоги (далі Договір), на підставі якого до [PERSON]перейшло право вимоги до [PERSON], а відтак суд доходить висновку, що [PERSON]є належним позивачем за даною вимогою (а.с.11-13). Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, за змістом ч. 1 ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач довів правомірність заявлених вимог, тоді як відповідач не надав жодних доказів на їх спростування, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму франшизи у розмірі 1\~000,00 грн. Таким чином, враховуючи вищевказане, беручи до уваги ненадання відповідачем доказів добровільного відшкодування завданих збитків позивачу, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За замістом ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, повязані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Як вбачається з акту приймання-передачі правової допомоги до договору про надання правової допомоги № 002 від 29.03.2018р. представником позивача враховано суму витрат за представництво інтересів позивача в Ленінському районному суді м. Дніпропетровська у розмірі 704,80 грн., проте як вбачається з матеріалів справи позовна заява з додатками та всі клопотання були направлені до суду поштовим звязком, а відтак суд доходить висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача судових витрат в частині гонорару адвоката за представництво в суді. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Outcome: partial