Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-11 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільної доньки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 24листопада 2001 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19 грудня 2007 року шлюб було розірвано. Проте фактично сторони разом проживали до 2005 року. Від шлюбу вони з відповідачем мають одну малолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO]. З 2005 року донька проживає з матір'ю, а з батьком, відповідачем по справі [PERSON], вона з того часу ніколи не бачилася, не спілкувалася, ніяких відносин не підтримувала. Відповідач весь цей час проживає окремо, ніде не працює, жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує. Крім того, позивач зазначила, що з 2005 року відповідач ніяких стосунків з донькою не підтримував і не підтримує, жодного разу не поцікавився за які кошти виховується дитина. З 17 вересня 2007 року, за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2007 року відповідач повинен сплачувати аліменти на утримання дитини, але цей свій обов'язок він також не виконує належним чином. Загальна сума заборгованості по сплаті аліментів станом на 01.05.2015 року становить 27440,00 гривень. Всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні. Відповідач жодним чином не піклується про доньку, не приймає ніякої участі у її вихованні, з 2005 року він дитину не бачив, не спілкується з нею, жодного разу самостійно не висловлював наміру зустрітися з дитиною,не дзвонить, не виявляє зацікавленості у її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не проявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Позивач вважає, що відповідач нехтує своїми обов'язками щодо виховання дитини. Позивач та його представник в судовому засідання позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов в повному обсязі, наголосивши про усвідомленість, добровільність та відсутність тиску при визнанні позовних вимог про позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], мотивувавши таке визнання пріоритетом захисту інтересів і законних прав дитини. Відповідач пояснив, що дійсно впродовж з 2005 року він не спілкується з донькою, не цікавиться її навчанням, здоров'ям, розвитком, оскільки впродовж приблизно семи місяців 2007 року він утримувався під вартою у зв'язку з притягненням до кримінальної відповідальності, тривалий час знаходився на заробітках за межами України і впродовж 2014 року знаходився у лікарні після дорожньо-транспортної пригоди. Дійсно має заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки, причину своєчасної несплати аліментів пояснити не може. На даний час він утримується під вартою, будучі притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України. Відповідач усвідомлює можливість поновити батьківські права в порядку ст. 169 СК України. Не зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог щодо позбавлення його батьківських прав по відношенню до його доньки, суд вважає за необхідне дослідити всі докази по даній справі в повному обсязі. Враховуючи заперечення відповідача щодо допиту в судовому засідання в якості свідка неповнолітньої [PERSON], є мотивоване його не бажанням спілкуватися з дитиною будучі за ґратами, і не наполягання позивача та її представника на допиті дитини, суд вважає за можливе не проводити допит неповнолітньої [PERSON]. Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської Ради в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, просив розглядати справу без участі представника Управління та при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини. Надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Суд, вислухавши думку позивача та його представника, відповідача, а також допитавши свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, встановивши відповідні обставини і визначивши відповідно до них правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження[NUMBER], виданим 28.08.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, актовий запис № 375. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.12.2007 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від19.12.2007 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 300,00 гривень з 17.09.2007 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідки КП «Жилкомсервіс» від 28.07.2015 року, [PERSON] зареєстрована і проживає разом з матір'ю [PERSON] Відповідач не займається вихованням малолітньої доньки, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не сплачує аліменти. Так, згідно інформації Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 162 від 01.04.2005р. за № 188/01-21/15, [PERSON], батько [PERSON] у школі за час її навчання не з'являвся, батьківські збори не відвідував, не цікавився навчанням дитини, не спілкувався з представниками педагогічного колективу, не брав участь у шкільних святах, доньку зі школи після закінчення уроків не забирав. Все піклування і виховання щодо дитини здійснюється виключно позивачем. Згідно відповіді КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 2» від 09.04.2015р. № 582, належний догляд за дівчинкою, виховання та її лікування здійснюють мати і бабуся, при відвідуванні дільничним лікарем та дільничною медсестрою на дому батько дитини присутнім не був, в поліклініку з донькою не приходив та станом її здоров'я не цікавився. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам державного виконавця Червонозаводського ВДВС ХМУЮ, станом на 01.05.2015 року [PERSON] має заборгованість в розмірі 27440,00 гривень. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради № 547 від 20.10.2015 року [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні були допитані свідки заявлені сторонами у справі відповідно до ст.50 ЦПК, а саме: [PERSON], [PERSON], які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і відмову від давання показань та приведені до присяги відповідно до ст. 180 ЦПК України. Свідок [PERSON], яка є матір'ю позивача в судовому засіданні пояснила, що дійсно її донька з відповідачем проживали разом з 2001року по 2005 рік. Проте, спільне життя їх не склалося, оскільки відповідач зловживав спиртними напоями. В 2007 році вони розірвали шлюб, але [PERSON] з 2005 року разом з дружиною і донькою вже не проживав. Де він мешкав, чим займався, де працював їм не було відомо, оскільки ніяких відносин вони не підтримували і в подальшому не спілкувалися ані з відповідачем, ані з його ріднею. З 2005 року відповідач жодним чином не шукав можливості спілкуватися зі своєю донькою, він ніколи їй не дзвонив, не вітав з днем народження, на дарував подарунки. Відповідач ніколи не цікавився де і як навчається його дитина, чим займається і цікавиться, чого потребує. За весь цей час він жодного разу не допоміг матеріально на утримання доньки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що знав відповідача, як колишнього чоловіка [PERSON] Мешкаючи по сусідству з батьками позивача, де проживали подружжя [PERSON], він неодноразово бачив відповідача в нетверезому стані. З 2005 року відповідача він в будинку більше не бачив. Згідно положень абз. 2 п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» факт ухилення від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Окремого рішення суду на підтвердження цього факту не потрібно. Згідно положень п. 15 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї ж Постанови Пленуму ВСУ роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, все це є ознаками ухилення від виконання батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Згідно ст. ст.150,157 СК України,батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У відповідності зі ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] не виконує своїх обов'язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, її фізичний розвиток, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Таким чином суд вважає, що в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які доводять, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, та враховуючи повне визнання позову останнім та наполяганням щодо його задоволення, суд приходить до висновку про повне задоволення позову щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки - [PERSON], [INFO].

Outcome: approved