Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-24 00:00:00

Позивач 23.12.2020 року звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 30 липня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1305. За час перебування в шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтувала тим, що протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Подальше перебування в шлюбі з відповідачем не можливе, оскільки у них різні характери і протилежні погляди на життя, а тому постійно виникають різні спори, сварки та непорозуміння, через що втратили повагу та любов один до одного, припинили подружні відносини та на даний час не проживають разом. Подальше перебування в шлюбі неможливе. Позивач у судовому засідання позов підтримала з мотивів викладених в ньому та просила розірвати шлюб. Судові витрати залишила за собою. Відповідач в судовому засіданні заперечив щодо розірвання шлюбу, однак при винесені рішення поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Згідно свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] виданого 30 липня 2015 року (а.4) сторони зареєстрували шлюб 30 липня 2015 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції про що складено відповідний актовий запис № 1305. У шлюбі народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 листопада 2016 року (а.с.5). За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. В судовому засіданні встановлено, що стосунки, які існують між сторонами виключають можливість збереження сім`ї, сторони миритись не бажають, шлюб їх існує формально, а тому зберігати його не доцільно. При цьому, шлюб є добровільною згодою, а тому враховуючи небажання позивача зберігати сімейні відносини, заперечення відповідача проти розірвання шлюбу без належного обґрунтування є недоведеним. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до частини пятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved