Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

Позивач [PERSON] В.М.16.05.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 21.08.2007року між ним та відповідачкою [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Чернівською сільською радою Мостиського району Львівської області за актовим записом №07. Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей: син [PERSON], 24.12.2009року народження, та дочка [PERSON], 09.08.2012року народження. Стверджує, що спільне сімейне життя у них з відповідачкою не склалося через протилежні погляди на шлюб та сімю, в результаті чого постійно виникали сварки та непорозуміння, що призвело до втрати почуття поваги та довіри один до одного. Протягом тривалого часу з відповідачкою проживають окремо та не підтримують подружніх відносин. Вважає подальше підтримування сімейних відносин з відповідачкою недоцільним та небажаним. Залишатися і надалі у такому шлюбі наміру немає. Крім того зазначає, що їх син [PERSON] після розірвання шлюбу буде проживає разом із ним - батьком за його місцем проживання, а дочка [PERSON] з мамою за її адресою. Стверджує, що обоє з відповідачкою будуть брати участь у вихованні кожного з дітей, не будуть чинити перешкод у спілкуванні один з одному з дітьми, будуть повністю утримувати дітей, які з ними проживають та повністю забезпечувати дитині відповідні умови для повноцінного життя. З огляду на наведене, просить суд розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою, а також визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], 24.12.2009року народження, з батьком, а [PERSON], 09.08.2012року народження, разом з мамою за адресами їхньої реєстрації та залишити кожному з батьків дитину на повному утриманні та вихованні. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, а подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить суд справу слухати у його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, а подала заяву, в якій зазначає, що позов визнає та просить суд справу слухати у її відсутності. Після розірвання шлюбу бажає і надалі іменуватися прізвищем «Павлишин». Представник третьої особи - Мостиської районної державної адміністрації Львівської області як органу опіки та піклування в судове засідання не зявилась, а подала заяву, в якій зазначає, що проти позову в частині визначення місця проживання малолітніх дітей не заперечує та просить суд справу розглядати у її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з таких міркувань. Судом встановлено, що сторони перебувають між собою у шлюбі, який зареєстровано 21.08.2007року Чернівською сільською радою Мостиського району Львівської області за актовим записом №07. За час даного шлюбу у сторін народилось двоє дітей: син [PERSON], 24.12.2009р.н. та дочка [PERSON], 09.08.2012р.н.. Між сторонами відсутні почуття любові та взаємоповаги. Подружжя вже тривалий час разом не проживають та жодних шлюбних стосунків не підтримують, шлюб існує лише формально. Позивач несе моральні страждання, тому наполягає на розірванні шлюбу. Відповідачка не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем, примирення не бажає. Відповідно до п.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Статтею 51 Конституції України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. З огляду на вищенаведене, суд прийшов до переконання, що сімя сторін розпалась остаточно і зберегти її не можливо. Сторони згідні на розірвання шлюбу, збереження якого суперечить інтересам кожного з подружжя та дітей, а тому згідно із ст.112 Сімейного кодексу України є всі підстави для розірвання шлюбу. Судом також встановлено, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання їх малолітніх дітей. Так, на даний час син [PERSON] проживає разом із батьком - позивачем [PERSON], а відповідачка [PERSON] - окремо разом з малолітньою дочкою [PERSON] в с.Черневе Мостиського району Львівської області. Вищевказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються оригіналом свідоцтва про шлюб між сторонами серії 1-СГ №057501 від 21.08.2007 року, копіями свідоцтв про народження дітей [PERSON] та [PERSON], копією паспорта громадянина України позивача [PERSON], копією паспорта громадянина України відповідачки [PERSON], довідками, виданими виконавчим комітетом Чернівської сільської ради про склад сімї [PERSON] та [PERSON] від 03.03.2017року, висновком органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської області щодо визначення місця проживання малолітніх дітей №02-29/949 від 24.04.2017року. Статтями 155, 157 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обовязків має ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Мостиської РДА Львівської області щодо визначення місця проживання малолітніх дітей №02-29/949 від 24.04.2017року, вирішено після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] визначити місце проживання малолітніх дітей сина [PERSON], 24.12.2009року народження, разом з батьком, а дочки [PERSON], 09.08.2012року народження, - з мамою за адресами їхньої реєстрації. За таких обставин, зокрема беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, а також враховуючи те, що позивач є рідним батьком дитини сина [PERSON], 24.12.2009р.н., є працездатним, має постійне місце праці та стабільний регулярний заробіток (є військовослужбовцем прикордонної служби), мешкає в належних для проживання та виховання дитини умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати та піклуватись сином, має можливість та бажання займатись його вихованням, про що свідчить даний позов до суду, беручи до уваги рекомендований органом опіки і піклування висновок щодо визначення місця проживання малолітніх дітей, суд вважає за необхідне визначити місце проживання малолітніх дітей сина [PERSON], 24.12.2009року народження, разом з батьком, а дочки [PERSON], 09.08.2012року народження, - з мамою. Слід зазначити, що відповідно до ст.141 Сімейного Кодексу України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved