Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-10 00:00:00

Позивач 28.11.2014 року звернувся до суду із позовною заявою до Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та в обґрунтування позовних вимог зазначав, що у домоволодінні, розташованому за адресою: вул. Центральна буд. 65, с. Новожитомир, Криворізького району Дніпропетровської області з 1980 року та до моменту смерті проживав [PERSON], який помер 03.03.1991 року. [PERSON] за життя на праві приватної власності належало домоволодіння за адресою: вул. Центральна буд. 65, с. Новожитомир, Криворізького району Дніпропетровської області, яке останній нікому не заповідав та після його смерті воно ніким не успадковане. З сином [PERSON], померлого 03.03.1991 року [PERSON], єдиним спадкоємцем, позивач був знайомий з 1987 року, оскільки будучи лікарем часто приїздив до села для надання медичної допомоги його хворому батькові. Після смерті [PERSON] [PERSON] спадщину у вигляді нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Центральна буд.65, с. Новожитомир, Криворізького району Дніпропетровської області не прийняв, оскільки у звязку з періодичними відїздами на заробітки за межі України та не можливістю одночасно матеріально та фізично утримувати свій та батьківський будинки, довірив позивачу доглядати за вказаним домоволодінням, дозволивши використовувати для власних потреб. З березня 1991 року та до лютого 2002 року позивач доглядав за вказаним будинком, за власні кошти проводив поточні відновлювально-ремонтні роботи для підтримання його нормального технічного стану, а у весняно-літній період в ньому проживав. З березня 2002 року і до теперішнього часу відкрито, добросовісно та безперервно проживає в зазначеному домоволодінні. Станом на теперішній час єдиним власником нерухомого майна, розташованого за адресою: вул. Центральна буд.65, с. Новожитомир, Криворізького району Дніпропетровської області є [PERSON], який помер 03.03.1991 року. Крім того позивач в обгрунтвання позовних вимог зазначав, що за весь час користування будинком до нього ніхто не звертався, жодних претензій з приводу користування ним не предявляв, позовів про його повернення не заявляв, як безхазяйне майно або відумерла спадщина на обліку в сільській раді та відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не значиться, жодних обтяжень на ньому немає. Протягом всього періоду користування домоволодінням позивач належним чином сплачує комунальні послуги за електро- та водопостачання, за власні кошти, здійснив капітальний ремонт житла, відновив пічне опалення, електромережу в будинку, зробив нову покрівлю з шиферу, поставив метало-пластикові вікна та двері, залізо-бетонний паркан, хвіртки та ворота, відновив погріб, водоколонку, провів поточний ремонт всередині будинку. Оскільки позивач протягом тривалого часу добросовісного, відкритого та безперервного володіє спірним домоволодінням, тому останній звернувся до суду за захистом свого майнового права та просив визнати за ним право власності на домоволодіння за адресою: вул. Центральна буд. 65, с. Новожитомир, Криворізького району Дніпропетровської області, яке складається з житлового будинку А-1 загальною площею приміщень 47,6 кв.м., в тому числі житловою площею 22,6 кв.м., погребу Б площею забудови 12,8 кв.м., вбиральні В площею забудови 2,2 кв.м., огорожі №1, хвірток - №2, №3, воріт №4, басейну І, водоколонки ІІ, та знаходиться на неприватизованій земельній ділянці за набувальною давністю. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримували, наполягали на їх задоволенні (а.с.13,75,76). Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги визнали в повному обсязі (а.с. 66,67). Представник третьої особи реєстраційної служби Криворізького районного управління юстиції Дніпропетровської області в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив (а.с. 65а). В зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, давши оцінку доказам наданим позивачем в обґрунтування своїх вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних законних підстав. Судом встановлено, що 03.03.1991 року помер [PERSON], що вбачається з копії актового запису про смерть № 10 від 04.03.1991 року з повним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.14,15), якому на праві приватної власності на підставі дублікату виданого 06.02.1998 року свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 30.11.1988 року виконкомом Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області, згідно рішення від 27.11.1987 року № 309, належало домоволодіння № 65 по вул. Центральній в с. Новожитомир Криворізького району Дніпропетровської області, що також вбачається з відомостей КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.16,17,18,19). Після смерті [PERSON], померлого 03.03.1991 року до нотаріальної контори з метою прийняття або відмови від прийняття спадщини ніхто не звертався, заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, свідоцтва про право на спадщину не видавались, що вбачається з листа Криворізької районної державної нотаріальної контори від 13.10.2014 року та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 31.10.2014 року (а.с.21-22). За усною домовленістю з сином померлого [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 03.03.1991 року з березня 1991 року та до лютого 2002 року позивач доглядав за будинком № 65 по вул. Центральній в с. Новожитомир Криворізького району Дніпропетровської області, за власні кошти проводив поточні відновлювально-ремонтні роботи для підтримання його нормального технічного стану, а у весняно-літній період в ньому проживав, про що вказував позивач у позовній заяві, відповідач не заперечував, про що 05.03.2015 року надав заяву (а.с.66). Крім того, з березня 2002 року і до теперішнього часу позивач відкрито, добросовісно та безперервно проживає в зазначеному домоволодінні про що свідчить акт обстеження спірного домоволодіння посвідченого сільським головою Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та лист голови Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області від 17.11.2014 року де зазначено, що дійсно позивач відкрито, добросовісно, без порушення правил добросусідства володіє та користується спірним будинком, будинок знаходиться в задовільному стані, придатний для проживання, його утримання здійснює належним чином, спірне нерухоме майно на обліку у сільській раді як безхазяйне майно або відумерла спадщина не значиться, в судовому порядку не визнавалось, у комунальну власність органу місцевого самоврядування не передавалось (а.с. 23,24-25). Земельна ділянка розташована за адресою вул. Центральна, 65 в с. Новожитомир Криворізького району Дніпропетровської області не приватизована (а.с.25,63). Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Слідуючи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Згідно п. 9 вище вказаної постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи із першої необхідної умови об'єктом володіння є житловий будинок з господарськими будівлями розташоване за адресою вул. Центральна, 65 в с. Новожитомир Криворізького району Дніпропетровської області, про що свідчить відповідна технічна документація (а.с.44-48). Добросовісність та відкритість володіння позивачем об'єктами на які поширюється строк давності підтверджується тим, що технічна документація на майно видана на ім'я позивача [PERSON], отже саме він звернувся для виготовлення технічної документації, тобто останній турбувався долею майна та не приховував того, що він ним користується (а.с.44-48). Факт добросовісності та відкритості володіння позивачем нерухомим майном знайшов своє підтвердження і в довідках Красінської сільської ради від 17.11.2014 (а.с.23,25) та акті обстеження спірного домоволодіння посвідченого сільським головою Красінської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області (а.с.24). Те, що позивач дійсно безперервно володів вказаним нерухомим майном на протязі більше 10 років, а саме з березня 2002 року та по теперішній час підтверджується і письмовими поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], які вказували, що з 1991 року [PERSON] навідувався до будинку, проживав у ньому влітку, але на даний час з березня 2002 року [PERSON] проживає у будинку постійно, здійснює поточні ремонти, підтримує житло у задовільному стані, а саме перекрив дах будинку, відновив пічне опалення, встановив металопластикові вікна, хвіртку та паркан (а.с.71,73). Дослідивши матеріали цивільної справи судом встановлено, що дійсно позивач [PERSON] звертався до ПАТ «ОТП банк» та ПАТ «УкрСиббанк» з метою отримання споживчого кредиту у розмірі 19 325,00 грн. та 9 050,31 грн.(а.с.27,34), сплачував кошти за вказаними кредитним договорами (а.с.33), встановлював металопластикові конструкції за адресою вул. Центральна, 65 в с. Новожитомир, що вбачається із договору від 30.09.2014 року № 10313 (а.с.29-32), крім того купував у період часу з 10.09.2013 року по 25.12.2014 року будівельні матеріали для виконання будівельних та ремонтних робіт, що вбачається з наданих до суду копій квитанцій (а.с.35-42), з чого можна дійти висновку, що дійсно останній безперервно, добровільно, відкрито володів спірним домоволодінням, користувався ним, турбувався долею майна та приведення його в належний стан. Згідно п. 11,14 вище вказаної постанови, ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення. З огляду на вище викладені обставини, приймаючи до уваги, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт відкритого, добросовісного, безперервного протягом 10 років, володіння позивачем домоволодінням з господарськими спорудами, які розташовані за адресою вул. Центральна, 65 в с. Новожитомир Криворізького району Дніпропетровської області, тому суд вважає за необхідне, визнати за позивачем [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований на неприватизованій земельній ділянці, вартістю станом на 21.11.2014 року 61 997,00 грн. (а.с.52), який складається з житлового будинку А-1 загальною площею приміщень 47,6 кв.м., в тому числі житловою площею 22,6 кв.м., погребу Б площею 12,8 кв.м., вбиральні В площею 2,2 кв.м., огорожі №1, хвірток - №2, №3, воріт №4, басейну І, водоколонки ІІ за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved