Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 27 вересня 2016 року звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнення судових витрат. В обґрунтування позову вказувала, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 27 жовтня 2007 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], який знаходиться на її утриманні та вихованні. Сімейне життя з відповідачем не склалося. Він неналежним чином відносився до подружніх та сімейних обовязків, зловживав алкоголем, в нетверезому стані бив її, ніде не працював, чим ставив в скрутне матеріальне становище сімю. Така неналежна поведінка відповідача привела до повного відчуження між ними та втрати всіх почуттів взаємності. З літа 2015 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач ніякої матеріальної допомоги на дитину не надає. Вважає, що примирення між ними не відбудеться. Їх подальше життя як подружжя неможливе, оскільки спільне проживання суперечить як її інтересам, так і інтересам її дитини. Відповідач працездатний та має можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Тому вона просить розірвати шлюб, місце проживання дитини визначити з нею, залишити їй шлюбне прізвище та стягнути з відповідача аліменти на її користь примусово за рішенням суду та судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала, в їх обґрунтування пояснила так, як викладено вище в описовій частині рішення, просила не призначати строк для примирення, так як повністю втратила почуття поваги та любові до чоловіка, відновити шлюбні стосунки між ними не можливо. Збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. Відповідач [PERSON] та його представник по угоді адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази справи, суд прийшов до висновку, що позов є законний, обґрунтований доказами, а тому підлягає задоволенню. Установлено, що сторони перебувають у шлюбі з 27 жовтня 2007 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.5), який проживає з матірю та знаходиться на її утриманні (а.с.7). Позивачка втратила почуття любові та поваги до чоловіка через його неправильну поведінку в сім'ї, а тому бажання та наміри відновити сімейні стосунки у сторін відсутні. Вони припинили сімейні стосунки та більше року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружнього життя не підтримують. Сторони наполягали на розлученні та просили суд не призначати їм строк для примирення. Шлюб розпався з вини обох сторін. Згідно статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Цих вимог сторони не дотрималися, що призвело до руйнування сім'ї. За таких обставин суд з підстав статей 110-112 Сімейного кодексу України постановляє рішення про розірвання шлюбу між сторонами, місце проживання дитини визначає з матір'ю. Відповідач, як батько дитини, вчасно, регулярно і в достатньому розмірі добровільно матеріального утримання на дитину не надає, хоч повинен надавати таке утримання. Згідно статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.1,2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. За таких обставин суд постановляє рішення про стягнення аліментів у визначеному позивачем розмірі, який є реальним, відповідає принципам розумності та справедливості та відповідає вимогам Закону та на підставі статті 88 ЦПК України стягує з відповідача судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок в дохід держави по вимозі щодо стягнення аліментів. Відповідно до ч.1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції позивач [PERSON] сплатила судовий збір по вимозі про розірвання шлюбу в сумі 551 гривень 20 копійок (а.с.1), тому суд присуджує до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача судові витрати в сумі 551 гривень 20 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved