Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-15 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], [INFO], про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем не зійшлись характером та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. Фактичні сімейні відносини припинено у вересні 2014 року. З цього часу спільне сімейне життя припинилось і вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що спільне життя з відповідачем неможливе. Зазначає, що крім скандалів, нервозної обстановки, неповажливого ставлення до неї таке життя нічого не принесе. Просить не надавати строк для примирення з відповідачем. Від шлюбу подружжя має малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Заявила клопотання не надавати строк для примирення з відповідачем по справі. В судове засідання, позивач не з'явилась, проте надала заяву слухати позов за її відсутності, наполягає на позові, просить його задовольнити, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 16) . В судове засідання, відповідач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, з позивними вимогами згоден, проти заочного рішення не заперечує (а.с. 17). Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу. У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається . Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 05 лютого 2013 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 05 лютого 2013 року, актовий запис № 1 зроблено виконавчим комітетом Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області /а.с. 6/. Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05 березня 2013 року, актовий запис № 2 зроблено виконавчим комітетом Очеретинської селищної ради Ясинуватського району Донецької області /а.с. 7/. З вересня 2014 року подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, стосунки не підтримують. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі подружжя, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права та інтереси сторін. Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує формально, а тому підлягає розірванню. Малолітню доньку суд вважає за необхідне залишити з матір'ю, бо питання про місце проживання дітей вирішено сторонами в добровільному порядку. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачка по справі, наполягала на залишенні прізвища яким іменувалась у шлюбі, відповідач заперечень проти цього не мав, не надав суду заперечень. Тому суд вважає за можливе залишити позивачу після розірвання шлюбу прізвище «[PERSON]». На підставі вищенаведеного та

Outcome: approved