Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

Позивач [PERSON] в грудні 2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Мотивував наступним. 16.06.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого [PERSON] позичила у нього 21 600 грн. (двадцять одну тисячу шістсот гривень) та зобов»язалася повернути їх до 01 грудня 2015 року, що підтвердила відповідною розпискою. У визначений строк позичальник вказану суму грошей не повернула, на зв'язок не виходить. Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути з [PERSON] на його користь борг у сумі 21 600 грн., та судові витрати, понесені на сплату судового збору та правову допомогу. Позивач [PERSON], його представник - адвокат Пінчук Ю.В. у судове засідання не з'явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду. На адресу суду направили заяву про проведення розгляду справи за їх відсутності, не заперечували ухвалення заочного рішення по справі у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з»явилася. Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За згодою позивача справа вирішена на підставі наданих доказів (заочний розгляд). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів у їх сукупності та взаємозв'язку, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 3 ст.10, ч.1 та ч.3 ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено, що 16 червня 2016 року [PERSON] передав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 21 600 грн., які остання зобов'язалася повернути до 01 грудня 2015 року. На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів відповідач 16 червня 2015 року надала [PERSON] власноручно написану розписку. Взяті на себе зобов'язання за договором позики позичальник [PERSON] не виконала - позичені кошти позикодавцю у встановлений строк не повернула. Згідно ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ч.1 ст.1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Таким чином, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. З огляду на встановлені обставини та норми закону, суд вважає, що розписка [PERSON], як борговий документ, надана позивачем, свідчить про існування між сторонами невиконаних позичальником зобов'язань по договору позики, і є підтвердженням укладення договору позики, умови якого відповідач не виконала. Позов ґрунтується на законі і підлягає задоволенню. Стягується з відповідача на користь позивача 21 600 грн. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч.1, п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи, до яких належать витрати на правову допомогу. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп. та 800 грн. за надання правової допомоги. Ці кошти підлягають стягненню з відповідача на його користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved