Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Позивач 11 грудня 2019 року звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру загальною площею 39,6 кв.м. за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] . На час своєї смерті мати проживала разом із позивачкою у квартирі [ADDRESS] . Дана квартира складається з однієї кімнати, коридору, кухні, вбиральні, ванної, лоджії та має загальну площу 39,6 кв.м. Квартиру [PERSON] отримала на підставі рішення виконкому Львівської міської ради №392 від 19.07.1979 року та ордеру №10628. За життя мати позивачки повністю сплатила майновий внесок за вказану квартиру, однак право власності на квартиру не оформила. Після смерті матері позивачка в шестимісячний строк звернулася у нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини, проте їй було відмовлено, оскільки право власності на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS] , не було зареєстровано, а тому право власності на це майно за спадкоємцями може бути визнано лише в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві та просить позов задовольнити. Представник відповідача - Львівської міської ради проти позову не заперечив, просить ухвалити законне рішення у справі. Представник відповідача - житлово-будівельного кооперативу №132 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали спадкової справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Судом встановлено, що 19.07.1979 року виконавчим комітетом Львівської міської ради народних депутатів було видано ордер №10628 [PERSON] , сім`я якої складається з двох чоловік, на право зайняття однієї кімнати в окремій квартирі [ADDRESS] /а.с. 14/. Сума пайового внеску за вказану квартиру сплачена в 1992 році в повному обсязі, що підтверджується копією довідки виданої ЖБК № 132 /а.с. 15/. Згідно технічного паспорта вказана квартира розташована на третьому поверсі та складається з однієї кімнати, коридору, кухні, вбиральні, ванної, лоджії. Загальна площа квартири 39,6 кв.м. /а.с. 9-13/. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження /а.с. 7/. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 69 років /а.с. 6/. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Південне» №6695 від 14.11.2019 року [PERSON] , 1949 року народження, проживала і була постійно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12.09.1979 року до дня смерті [INFO] . Знята з реєстрації 01.07.2019 року. Інші особи, крім [PERSON] , станом на [INFO] не були зареєстровані у квартирі /а.с. 8/. Згідно відповіді ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» №5257 від 07.11.2019 року станом на 29.12.2012 р. інформацією про реєстрацію квартири [ADDRESS] - бюро не володіє /а.с. 20/. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості щодо нерухомого майна, квартири [ADDRESS] , відсутні /а.с. 21/. Відповідно до вимогам ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з вимогами ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Так, згідно з вимогами ст. 15 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Аналогічні положення викладені в п.5-1 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 18.09.1987 року, де зазначено, що член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. Згідно з вимогами ст. 384 ЦК України, п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі викупу квартири член житлового кооперативу стає її власником, у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається квартира. Відповідно до ст.1216 ЦК України, зазначається, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з вимогами ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, прийняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкування за законом). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст.ст.1268,1269 ЦК України спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, у разі якщо він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або він подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, якщо він не заявив про відмову від неї. Судом також встановлено, що позивач, як спадкоємець першої черги звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. із заявою про прийняття спадщини за законом, на підставі якої була заведена спадкова справа № 21/2019 /а.с. 41-63/. Згідно листа приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. від 06.12.2019 року вбачається, що за наявними в спадковій справі даними, окрім [PERSON] спадкоємців за законом немає, інформація про заповіти від імені померлої [PERSON] , [INFO] , відсутня /а.с. 59, 60/. Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно до п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є виняткови способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як вбачається з відповіді приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А. від 06.12.2019 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавця на квартиру. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Оскільки спадкодавець за життя повністю сплатила пайовий внесок за спірну квартиру, що підтверджується довідкою виданою ЖБК №132, то вона набула право власності на неї, а відтак таке право увійшло до складу спадщини, що залишилась після її смерті. Відтак, оскільки правовстановлюючий документ на квартиру відсутній, але дана квартира входить до складу спадщини, а позивач єдиний спадкоємець, яка прийняла спадщину, суд приходить до висновку про визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved