Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-09 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі свідоцтва про право власності на житло та договору дарування їй належить квартира [ADDRESS] . В даній квартирі крім неї та її неповнолітньої дитини [PERSON] , зареєстрований [PERSON] , який не проживає у спірній квартирі з 2016 року. Реєстрація відповідача в квартирі перешкоджає позивачу у користуванні майном та призводить до того, що вона має сплачувати додаткові витрати по оплаті за комунальні послуги за зареєстровану, але не проживаючу фактично особу. Представник позивача у судове засідання не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає у повному обсязі. У зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи на підставі ч.2 ст.247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Відповідно до ч.1\~ст.206 ЦПК України\~позивач може відмовитись від позову, а відповідач\~визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні правовідносини, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з нижченаведених підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності № 528 від 05.09.2007 на Ѕ частку квартири [ADDRESS] та копією договору дарування від 26.07.2019 року на Ѕ частку квартири [ADDRESS] приватним нотаріусом Войтовим В.В. (а.с.7-8 ) Відповідно до акту не проживання від 01.10.2019 року підписаного сусідами [PERSON] та [PERSON] вбачається, що відповідач по справі [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з вересня 2016 року по теперішній час (а.с.11). У відповідності до інформації наданої Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради на запит суду [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17.07.2001 року по теперішній час (а.с.17) .У добровільному порядку з реєстраційного обліку відповідач не знімається. Даний факт суттєво порушує право власності позивача, що створює перешкоди в користуванні власністю , яка несе додаткові витрати по його утриманню, оскільки плата за користування житлом нараховується виходячи з кількості зареєстрованих осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1, ч.2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач знаходиться на реєстраційному обліку за місцем проживання в житловому будинку позивача, тому вона не може реалізувати своє право і розпорядитися майном так, як цього бажає, та повинен нести додаткові витрати по оплаті за житлово-комунальні послуги, отже за таких підстав ,суд вважає, що право позивача щодо володіння спірною квартирою порушується відповідачем, тому позов обґрунтований, законний та підлягає задоволенню.

Outcome: approved