Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

Позивач 21.09.2017 року звернулася до Кілійського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], та зняття їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою. З позовної заяви вбачається, що позивач є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER], виданого 22.09.2009 року, співвласником цього будинку був також чоловік позивачки [PERSON], який помер [INFO] року. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої комітетом Кілійської міської ради 04.09.2017 № 2009 в даному будинку проживає тільки позивач. Однак відповідачі, син та онука і на даний час зареєстровані в вказаному будинку, хоча фактично, близько десяти років не проживають та не з'являються. Позивач, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, однак від неї на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому вона зазначила, що підтримує заявлені позовні вимоги та не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, до канцелярії надійшла його заява про розгляд справи за його відсутності, та визнання позовних вимог. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про поважність причин неявки суд не повідомила, заяв про відкладання слухання по справі або про розгляд справи за її відсутності не надала, відзиву на позовну заяву від неї не надходило. На підставі письмових заяв позивача та відповідача суд ухвалює рішення за відсутності сторін, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку, передбаченому ст.ст. 223, 247 ЦПК України. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дослідивши надані письмові докази та розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог судом достовірно встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини: Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане виконавчим комітетом Кілійської міської ради власниками житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON], актовий запис № 442, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області 02.07.2015 року. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, видане Теплодарською міською державною нотаріальною конторою Одеської області 25.09.2018 року за реєстровим № 592, ? частина житлового будинку [ADDRESS], яка належала [PERSON] перейшла у власність його сину [PERSON]. Відповідно до відомостей Кілійського РС ГУ ДМС України в Одеській області [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою:[ADDRESS]. Зазначене також підтверджується випискою з домової книги громадян, проживаючих за адресою: [ADDRESS]. Відповідно довідки про склад сім'ї № 2009 від 04.09.2017 року, наданої виконавчим комітетом Кілійської міської ради, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], та інші члени її родини за вказаною адресою не проживають. З акту депутата Кілійської міської ради Владиченко К.А. від 10.06.2017 року вбачається, що за адресою: [ADDRESS] [PERSON] мешкає одна. Прописані [PERSON] та [PERSON] вже близько 10 років мешкають окремо. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла не інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Оскільки позивач є власником ? частини житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], тому вона має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності щодо особи, яка не є співвласником зазначеного будинку, проте там зареєстрована, шляхом визнання її такою, що втратила право на користування цим жилим приміщенням. Слід зазначити і те, що згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.12 р. у справі № 6 - 57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не проживають в будинку, розташованому за адресою: [ADDRESS], вже протягом 10 років. Дослідивши надані письмові докази, враховуючи наведені норми цивільного законодавства, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON], втратили право на користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням,про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Зважаючи на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині зобов'язання зняття відповідача з реєстрації є необґрунтованими, оскільки зняття особи з реєстрації місця проживання покладено законодавством на відповідні державні органи та його підставою є рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: partial