Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

Позивач 20.02.2018 звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення компенсації за невиплачену заробітну плату за період з січня 2008 року по лютий 2013 року в сумі 51 199 грн. 92 коп., а також моральне відшкодування у розмірі 100 000 грн. Обґрунтовує позов тим, що рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 26.12.2017 задоволено його позов і стягнуто з відповідача заборгованість по заробітній платі за період з січня 2008 року по лютий 2013 року та середній заробіток за час затримки розрахунку. Оскільки відповідач затримав виплату нарахованих доходів, зокрема, заробітної плати, такий зобовязаний провести нарахування та виплату компенсації у звязку з порушенням термінів їх виплати, яка за період з січня 2008 року по лютий 2013 року становить 51 199 грн. 92 коп. Окрім цього, внаслідок не проведення розрахунку при звільненні він зазнав моральних страждань, оскільки знаходився у скрутному матеріальному становищі, що зробило неможливим нормальне існування його та членів його сімї. Пошуки роботи спричинили тяжкий психологічний стан. Ступінь моральних страждань оцінює в розмірі 100 000 грн. Ухвалою від 13.03.2018 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. У зазначений строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву без поважних причин. Позивач у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, просить такий задовольнити. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. За згодою позивача згідно із ст.280 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст.264 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому, провадиться в день звільнення, або якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Як вбачається з матеріалів справи, позивач з 01.09.2007 по 05.04.2013 перебував у трудових відносинах з ТзОВ «Львівські автобусні заводи» та звільнений з роботи за угодою сторін, відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 26.12.2017 задоволено позов [PERSON] до ТзОВ «Львівські автобусні заводи», вирішено стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість по невиплаченій заробітній платі за період з січня 2008 року по лютий 2013 року в сумі 29404 грн. 29 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 06.04.2013 по 20.11.2017 у розмірі 120000 грн. 96 коп., вирішено питання розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів та послуг передбачений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення», а також Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оплату праці», а також п. 3 Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці. Згідно із ст. 3 Закону України «Про оплату праці» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться). В п. 4 Порядку зазначено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Як вбачається з розрахунку, наданого позивачем, сума компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з січня 2008 року по лютий 2013 року становить 51199 грн. 92 коп. З огляду на те, що відповідач не спростував розрахунок, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходу у звязку з невиплатою заробітної плати підлягають до задоволення в повному обсязі. Що стосується решти позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд враховує те, що відповідно до положень ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, як про це зазначив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Разом з тим, з позовної заяви вбачається, що позивачем не наведено обставин на підтвердження того, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Доказів про втрати немайнового характеру, виходячи з порушень, які допущені відповідачем не надано при проведенні судового розгляду. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про недоведеність вимог щодо відшкодування моральної шкоди. При цьому, суд бере до уваги, що позивач звільнений з підприємства за згодою сторін, отже, відсутні підстави для висновку, що тяжкий психологічний стан, спричинений пошуками роботи був наслідком протиправних дій відповідача. Тому в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити за недоведеністю. Окрім цього, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: partial