Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

Позивач - [PERSON] 17.02.2017 року звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, [PERSON], [PERSON], в якому просить суд визнати за ним - [PERSON], в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], померлої 14 серпня 2000 року, право власності на земельну ділянку, площею 0,1727 га, за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10 (Чорноморка), для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а саме: земельна ділянка, площею 0,1000га - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, земельна ділянка, площею 0,0727га для ведення особистого підсобного господарства. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що його матері - [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими будівлями по вулиці Макарова № 10 (Чорноморка) у місті Одесі, на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого 31 жовтня 1996 року за номером 17462 на Одеській товарній біржі і в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 01 листопада 1996 року в реєстровій книзі під № 1924 на стор. 187 кн. 23 доп. Позивач вказує, що рішенням Одеської міської ради від 28.04.2000 року за № 1150-ХХІІІ його матері - [PERSON] була надана у приватну власність земельна ділянка, площею 0,1727 га, за адресою: м. Одеса, вул. Макарова 10 (Чорноморка), для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а саме: земельна ділянка площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель; земельна ділянка площею 0,1727 га для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до цього рішення його мати замовила у державному підприємству «Одеський обласний земельно-кадастровий центр» виготовлення технічної документації по встановленню в натурі меж земельної ділянки та складанню державного акту на право приватної власності на землю. Зазначена вище документація була виготовлена і до її складу, зокрема входили пояснювальна записка, абрис і схема розміщення земельної ділянки, а також акт встановлення та узгодження в натурі меж земельної ділянки від 31 січня 2000 року з додатком у вигляді кадастрового плану. Межі земельної ділянки були узгоджені з усіма суміжними землекористувачами, про що є їхні підписи у вказаному акті. Позивач зазначає, що на підставі вказаного рішення міськради та технічної документації був складений державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ОД № 011653 на [PERSON] щодо земельної ділянки загальною площею 0,1727 га (для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель - 0,1000 га, для ведення особистого підсобного господарства - 0,0727 га), яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Макарова 10 (Чорноморка), який був зареєстрований 20.07.2001 року в Книзі реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі за № 749/5559. 14 серпня 2000року [PERSON] померла. Після її смерті, як вказує позивач, він звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, листом Третьої Одеської державної нотаріальної контори від 14.11.2007 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок матері, оскільки договір купівлі-продажу цього будинку зареєстровано на біржі, але нотаріально не посвідчено, у звязку з чим, заочним рішенням Київського районного суду міста Одеси від 14 квітня 2011року у цивільній справі № 1512/2-3663/11 за ним було визнано право власності на вказаний житловий будинок, як на спадщину за законом після смерті матері [PERSON]. Позивач зазначає, що вказаним судовим рішенням не розглядалось питання про належність йому на праві власності зазначених вище земельних ділянок, проте положеннями чинної на час відкриття спадщини 14 серпня 2000 року статті 525 і частини другої статті 548 Цивільного кодексу Української РСР було визначено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, у звязку з чим, на думку позивача, земельні ділянки з часу відкриття 14 серпня 2000 року спадщини його матері [PERSON] після її смерті також перейшли у його власність в порядку спадкування за законом. У подальшому, як вказує позивач, за договором дарування, посвідченим 29 вересня 2011 року за реєстровим номером 1-2563 Другої Одеської державної нотаріальної контори, він передав [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] 1/2 частку у праві власності на вказаний будинок, а за договором дарування, посвідченим 03 жовтня 2011року за реєстровим номером 1-2576 Другої Одеської державної нотаріальної контори, він передав [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] іншу ? частку у праві власності на вказаний будинок. За договором купівлі-продажу, посвідченим 11 грудня 2015 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, в реєстрі за номером 2286, відповідачка [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] передала [PERSON] у власність 1/2 частку вказаного будинку. За договором купівлі-продажу, посвідченим 22 січня 2016 року [PERSON], приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, в реєстрі за номером 116, відповідач [PERSON] (до реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON] передала [PERSON] у власність іншу 1/2 частку вказаного будинку. Позивач вказує, що питання переходу права власності на земельну ділянку, на якій розташований цей будинок, зазначеними договорами не вирішувалось, оскільки земельна ділянка, на якій розташований будинок документально не була оформлена. Щодо оформлення спадкових прав на належні померлій матері земельні ділянки, позивач зазначає, що він звертався до Третьої Одеської державної нотаріальної контори, з відповідною заявою. Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] від 22 листопада 2016 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки розташовані за адресою: місто Одеса, вул. Макарова № 10, після смерті [PERSON], яка померла 14 серпня 2000 року, оскільки державний акт на право приватної власності на землю на вказані земельні ділянки, виданий 20 липня 2001 року після смерті спадкодавця, не може вважатись дійсним, оскільки правоздатність спадкодавця припинилась з її смертю і вона не могла на них отримати правовстановлюючий документ і не набула на них право власності на підставі цього документу. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що [PERSON] не може оформити свої спадкові права щодо земельної ділянки, площею 0,1727га, за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10 (Чорноморка), для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а саме: земельна ділянка площею 0,1000га - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, земельна ділянка площею 0,0727га для ведення особистого підсобного господарства, він звернувся до суду із відповідним позовом. 05.04.2017року до канцелярії Київського районного суду м. Одеси надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та Одеської міської ради, в якій [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1000га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по вулиці Макарова, 10, у місті Одесі (Чорноморка). В обґрунтування наданого зустрічного позову позивачка за зустрічним позовом посилається на те, що вона є власницею житлового будинку з господарськими будівлями по вулиці Макарова № 10 (Чорноморка) у місті Одесі, який розташований на земельній ділянці площею 0,1000га. Разом з тим, позивачка за зустрічним позовом зазначає, що вона не може належним чином оформити своє право власності на присадибну ділянку, на якій розташований придбаний нею будинок, оскільки у попередніх власників будинку і присадибної ділянки, на якій він розміщений, були відсутні відповідні правовстановлюючі документи, а також реєстрація їх права власності на присадибну ділянку. Позивачка за зустрічним позовом вказує, що вона намагалась оформити право власності на присадибну ділянку шляхом її приватизації і з цього приводу зверталась з відповідною заявою до Одеської міської ради. Однак, Департамент комунальної власності Одеської міської ради своїм листом від 01.04.2016року за №01-26/К-34-169 повідомив позивачку про неможливість приватизації присадибної ділянки у зв'язку з тим, що вона вже була передана у приватну власність на підставі рішення Одеської міської ради від 28.04.2000 року № 1190-ХХІІІ і державного акту про право приватної власності на землю від 20.07.2001 року серії ІІІ-ОД №011653. З урахуванням викладеного, [PERSON] звернулася до суду з зустрічною позовною заявою. У судовому засіданні 11.04.2017року зустрічну позовну заяву [PERSON] було прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON]. У судове засідання 18.10.2017року позивач за первісним позовом, який одночасно є відповідачем за зустрічним позовом - [PERSON] не зявився, однак його представник надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності. У наданій заяві представник [PERSON] також вказав, що первісний позов підтримує частково, в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,0727га, для ведення особистого підсобного господарства, за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10 (Чорноморка), в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої 14 серпня 2000року. Зустрічний позов [PERSON] визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов. У звязку з тим, що представник [PERSON] свій первісний позов підтримав частково, в частині визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку, площею 0,0727га, для ведення особистого підсобного господарства, за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10 (Чорноморка), в порядку спадкування за законом після смерті матері - [PERSON], померлої 14 серпня 2000року, про що 18.10.2017року надав відповідну заяву, суд розглядає позовні вимоги [PERSON] з урахуванням вказаної заяви. У судове засідання 18.10.2017року позивачка за зустрічним позовом, яка одночасно є відповідачем за первісним позовом - [PERSON] не зявилась, однак надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, а також вказала, що зустрічний позов підтримує у повному обсязі, просить суд його задовольнити, первісний позов [PERSON] визнала частково, в частині визнання за [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку, площею 0,0727га. Відповідачка за первісним та зустрічним позовами - [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, у судове засідання 18.10.2017року не зявилась, однак 08.08.2017року надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, підтвердила фактичні обставини, викладені в первісному та зустрічному позовах, не заперечувала проти задоволення вимог вказаних позовів та залишила вирішення питання щодо них на розсуд суду. У наданій заяві [PERSON] також зазначила, що під час посвідчення договорів дарування будинку батьком - [PERSON] на її користь, а також коли вона продавала будинок [PERSON], їй не було відомо, що земельна ділянка під будинком була передана у власність з оформленням державного акту її бабусі [PERSON], оскільки органи земельних ресурсів не надавали про це ніякої інформації. Представник відповідача за первісним та зустрічним позовами Одеської міської ради про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, у судові засідання не зявився, але 05.04.2017року надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника Одеської міської ради. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У звязку з чим, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення первісного позову та задоволення зустрічного позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія IV-ЖД №340792 (а.с. 89). 31 жовтня 1996року на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір №17462 купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила житловий будинок, розташований за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, буд. 10 (а.с. 7-8). Договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, реєстраційний №17462 від 31 жовтня 1996року, а також зареєстрований 06.11.1996року в ОМБТІ під №1924 стр. 187 кн.23 доп. (а.с. 8 на звороті). Рішенням Одеської міської ради від 28 квітня 2000 року за №1150-ХХІІІ «Про передачу у приватну власність земельної ділянки площею 0,1727га, що знаходиться у користуванні [PERSON], за адресою: м. Одеса, вулиця Макарова, 10 (Чорноморка), для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства» було вирішено передати безкоштовно у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, площею 0,1727га, за адресою: м. Одеса, вулиця Макарова, 10 (Чорноморка), для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, а саме: -земельну ділянку площею 0,1000га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель; -земельну ділянку площею 0,0727га для ведення особистого підсобного господарства. Зобовязано гр. [PERSON] замовити в управлінні земельних ресурсів оформлення державного акта на право власності на земельну ділянку відповідно до п.1 цього рішення (а.с.9). У подальшому, [PERSON] замовила в Державному підприємстві «Обласний земельно-кадастровий центр» виготовлення технічної документації по встановленню в натурі меж земельної ділянки та складанню державного акту на право приватної власності на землю передану для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства на території Одеської міської ради за адресою: м. Одеса, Київський район, вулиця Макарова, 10 (Чорноморка) (а.с.10-15). Судом встановлено, що вказана документація була розроблена Державним підприємством «Обласний земельно-кадастровий центр», до її складу, зокрема входили пояснювальна записка, абрис і схема розміщення земельної ділянки, а також акт встановлення та узгодження в натурі меж земельної ділянки від 31 січня 2000 року з додатком у вигляді кадастрового плану. Межі земельної ділянки були узгоджені з усіма суміжними землекористувачами, про що є їхні підписи у вказаному акті. 14 серпня 2000року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серія 1-ЖД №221991, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневої райадміністрації виконкому Одеської міськради, актовий запис №7604 від 14 серпня 2000року (а.с. 16). На виконання вимог ухвали суду про витребування доказів Третя Одеська державна нотаріальна контора надіслала суду копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка померла 14 серпня 2000року (а.с. 82-102). Так, зі змісту витребуваної судом спадкової справи вбачається, що після смерті [PERSON], померлої 14 серпня 2000року, з заявою про прийняття спадщини звернувся її син [PERSON]. Однак, державний нотаріус Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] листом від 14 листопада 2007року за вих. №6145 повідомив позивача за первісним позовом про те, що свідоцтво про право на спадщину до майна померлої 14.08.2000року [PERSON] не може бути видано у звязку з тим, що правоустановчий документ договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрований Одеської товарною біржею 31.10.1996р., за №17462 не відповідає правовим нормам діючого законодавства. При реєстрації цього договору були порушені ст.ст. 45, 47 ЦК України, ст.ст. 78,79 Сімейного кодексу України, ст.ст. 1, 8, 15, 16 Закону «Про товарну біржу», а також повідомив, що необхідно звернутися до місцевого суду для визнання вищезазначеного договору дійсним. Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2011року, яке набрало законної сили 26 квітня 2011року, справа №1512/2-3663/11, було визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними спорудами по вул.Макарова,10 у м.Одесі, як на спадщину за законом після смерті матері [PERSON]. 29 вересня 2011року між [PERSON] та [PERSON], яка є його донькою, було укладеного договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку №10, по вулиці Макарова в місті Одесі, який складається з одного житлового будинку, означеного на схематичному плані літерою «А» - житловий будинок, загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., та надвірних споруд означених літерами: «Б» - сарай, «И» - літня кухня, «К» - погріб, І вимощення, ІІ колодязь, №2-4 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 1727 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1-2563, а також зареєстрований 17.10.2011року в КП «ОМБТІ та РОН» номер запису: 1924 в книзі: 23доп-188 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 33783449. Крім того, 03 жовтня 2011року між [PERSON] та [PERSON], яка є його донькою, було укладеного договір дарування, відповідно до умов якого [PERSON] подарував, а [PERSON] прийняла в дар 1/2 частину житлового будинку №10, по вулиці Макарова в місті Одесі, який складається з одного житлового будинку, означеного на схематичному плані літерою «А» - житловий будинок, загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., та надвірних споруд означених літерами: «Б» - сарай, «И» - літня кухня, «К» - погріб, І вимощення, ІІ колодязь, №2-4 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 1727 кв.м., яка знаходиться у фактичному користуванні. Зазначений договір посвідчений державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №1-2576, а також зареєстрований 17.10.2011року в КП «ОМБТІ та РОН» номер запису: 1924 в книзі: 23доп-188 та в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 33783449. У подальшому, 11 грудня 2015року між [PERSON] (до реєстрації шлюбу «Ковальчук») [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] набула у власність (купила) ? частку житлового будинку №10, по вулиці Макарова в місті Одесі, який в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані літерою «А» - житловий будинок, загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., та надвірних споруд зазначених літерами: «Б» - сарай, «И» - літня кухня, «К» - погріб, І вимощення, ІІ колодязь, №2-4 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 1727 кв.м., право власності та/або користування на яку не зареєстровано, кадастровий номер не присвоювався, та яка знаходиться у фактичному користуванні. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №2286, а також зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 11 грудня 2015року за індексним номером 26998065 та реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 802618851101. 22 січня 2016року між [PERSON] (до реєстрації шлюбу «Ковальчук») [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого [PERSON] передала у власність (продала), а [PERSON] набула у власність (купила) ? частку житлового будинку №10, по вулиці Макарова в місті Одесі, який в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані літерою «А» - житловий будинок, загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., та надвірних споруд зазначених літерами: «Б» - сарай, «И» - літня кухня, «К» - погріб, І вимощення, ІІ колодязь, №2-4 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 1727 кв.м., право власності та/або користування на яку не зареєстровано, кадастровий номер не присвоювався, та яка знаходиться у фактичному користуванні. Вказаний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за №116, а також зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 22 січня 2016року за індексним номером 27909901 та реєстраційним номером обєкта нерухомого майна 802618851101. З метою оформлення своїх спадкових справ щодо належних померлій матері - [PERSON] земельних ділянок, за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10 (Чорноморка), [PERSON] звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з відповідною заявою. Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] від 22 листопада 2016року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, розташовані за адресою: місто Одеса, вулиця Макарова, № 10, після смерті [PERSON], яка померла 14 серпня 2000, оскільки державний акт на право приватної власності на землю, виданий 20 липня 2001 року, після смерті [PERSON], не може вважатись дійсним. Так, з відповіді Управління Держгеокадастру у м. Одесі Одеської області від 13.10.2016року №29-1505-0.11-5067/2-16 вбачається, що згідно наявних в Управлінні Книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі, других примірників державних актів та примірників договорів оренди землі станом на 31.12.2012 р. зареєстровано державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ОД № 011653, реєстр. № 749/5559 від 20.07.2001р. на земельні ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10 (Чорноморка), площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0727 га - для ведення особистого підсобного господарства за гр. [PERSON] (в Управлінні відсутні відомості щодо ідентифікаційного номеру). Слід зазначити, що державний акт на право приватної власності на землю не видано власнику. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом. Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах. Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Таким чином, при наявності рішення Одеської міської ради про передачу у власність\~[PERSON] земельної ділянки на підставі\~Декрету Кабінету Міністрів України № 15-92 від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок»\~та обставина, що у земельно-кадастрових документах про це не зроблено запис і відсутня відповідна відмітка у паспорті або документі, який його замінює, не може свідчити, що у [PERSON] не виникло право власності на земельну ділянку, оскільки таке право посвідчувалось самим рішенням. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд приймає до уваги і те, що оскільки державний акт на право приватної власності на землю серія ІІІ-ОД № 011653, реєстр. № 749/5559 від 20.07.2001р. на земельні ділянки, за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10 (Чорноморка), площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, площею 0,0727 га - для ведення особистого підсобного господарства, було видано на імя [PERSON], після її смерті, тобто отримати вона його особисто не встигла, призвела до неможливості [PERSON] оформити свої спадкові права щодо цих земельних ділянок, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду його право захистити неможливо. Разом з тим, суд зазначає, що земельну ділянку площею 0,1727га, за адресою: м. Одеса, вулиця Макарова, 10 (Чорноморка), для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, було поділено на дві земельні ділянки, а саме: -земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель; -земельну ділянку площею 0,0727 га для ведення особистого підсобного господарства. У наданій позовній заяві позивач за первісним позовом просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1727га, однак у подальшому надав заяву, в якій підтримав позов тільки в частині визнання за ним права власності на земельну ділянку площею 0,0727 га для ведення особистого підсобного господарства. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] позов в частині визнання за позивачем права власності на земельну ділянку площею 0,0727 га, визнали та не заперечували проти його задоволення в цій частині, а відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При викладених обставинах, враховуючи, що [PERSON], який є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 14 серпня 2000року, звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, суд зазначає, що [PERSON] фактично прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] у вигляді земельної ділянки, площею 0,0727 га, для ведення особистого підсобного господарства, за адресою: м. Одеса, вулиця Макарова, 10 (Чорноморка), у звязку з чим, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на земельну ділянку, площею 0,0727 га, для ведення особистого підсобного господарства, за адресою: м. Одеса, вулиця Макарова, 10 (Чорноморка), у порядку спадкування за законом, після смерті матері [PERSON], померлої 14 серпня 2000року. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем за первісним позовом не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів за первісним позовом. Щодо зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1000га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по вулиці Макарова, 10, у місті Одесі (Чорноморка), суд зазначає наступне. Як було зазначено вище та встановлено судом у судовому засіданні, [PERSON], на підставі договорів купівлі-продажу, є власником житлового будинку №10, по вулиці Макарова в місті Одесі, який в цілому складається з одного житлового будинку, зазначеного на схематичному плані літерою «А» - житловий будинок, загальною площею 59,6 кв.м., житловою площею 21,4 кв.м., та надвірних споруд зазначених літерами: «Б» - сарай, «И» - літня кухня, «К» - погріб, І вимощення, ІІ колодязь, №2-4 огорожа, розташованих на земельній ділянці площею 1727 кв.м., право власності та/або користування на яку не зареєстровано, кадастровий номер не присвоювався, та яка знаходиться у фактичному користуванні. [PERSON] не може належним чином оформити своє право власності на земельну ділянку, на якій розташований придбаний нею будинок, оскільки у попередніх власників будинку, на якій він розміщений, були відсутні відповідні правовстановлюючі документи, а також реєстрація їх права власності на цю земельну ділянку. Згідно листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 01.04.2016року за №01-26/К-34-169, одержання земельних ділянок загальною площею 0,1727 га за адресою: м.Одеса, вул. Макарова, 10, в порядку безоплатної приватизації не є можливим оскільки запитувані ділянки вже перебувають у приватній власності, а саме згідно з державним актом на право приватної власності на землю від 20.07.2001 р. № 011653 рішенням Одеської міської ради від 28.04.2000 р. №1150-ХХІІІ земельна ділянка за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10, загальною площею 0,1727 га, передана у приватну власність. Згідно ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічні положення закріплені і в ст. 377 Цивільного кодексу України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до положень статті 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 329 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, судом встановлено, що оскільки [PERSON] є власником житлового будинку №10, по вулиці Макарова в місті Одесі, до неї перейшло й право щодо земельної ділянки площею 0,1000га, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, яка розташована по вулиці Макарова, 10, у місті Одесі (Чорноморка), на якій розташований належний їй житловий будинок. Однак, оскільки згідно листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 01.04.2016року за №01-26/К-34-169, одержання земельних ділянок загальною площею 0,1727 га за адресою: м. Одеса, вул. Макарова, 10, в порядку безоплатної приватизації не є можливим оскільки запитувані ділянки вже перебувають у приватній власності [PERSON], а [PERSON] померла, у звязку з чим, іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду її право захистити неможливо. Крім того, суд приймає до уваги, що відповідачі за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] зустрічний позов визнали та не заперечували проти його задоволення, а відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням викладеного, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,1000га, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по вулиці Макарова, 10, у місті Одесі (Чорноморка), є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачем за зустрічним позовом не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів за зустрічним позовом. При вищевикладених обставинах та

Outcome: partial