Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-09 00:00:00

Позивач [PERSON] 28 жовтня 2015 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22 травня 2010 року уклав з відповідачем шлюб, від якого мають малолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв'язку з подружньою зрадою відповідача, різницею характерів, відсутністю взаєморозуміння та поваги, що призвело до припинення шлюбних відносин та окремого проживання сторін з 12 жовтня 2015 року. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 травня 2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пирятинського районного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис № 37, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 10). Спільне життя сторін не склалось у зв'язку з непорозуміннями та втратою взаємних почуттів. Сторони припинили шлюбні відносини та окремо проживають із жовтня 2015 року. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, міри, прийняті судом для збереження сім'ї, виявились безрезультатними, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач не бажає відновити дошлюбне прізвище. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач квитанцією № 12917067-1 від 20.10.2015 сплатив судовий збір у розмірі 487 грн 20 коп (а.с. 1), тому вказану суму суд стягує на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved