Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.10.2018 року звернулася у суд з позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача [PERSON] у її користь аліменти на сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 1900 грн., щомісячно, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, а саме з 01.10.2018 року, і до досягнення сином повноліття. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 09.10.2018 року вказаний позов, після отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із визначенням дати судового засідання. Розгляд справи по суті відбувся 16.11.2018 року. Позов обґрунтовано тим, що сторони у справі перебували у фактичних шлюбних відносинах як чоловік та жінка, за час котрих у них народився син [PERSON], [INFO], який на момент подання позову проживає з матір'ю та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час не надає жодної матеріальної допомоги на утримання сина, участі у його вихованні та розвитку не бере, що ставить позивача у вкрай скрутне матеріальне становище, а особливо беручи до уваги наявність на утриманні позивача інших дітей. Позивач стверджує, що відповідач працює та має можливість сплачувати аліменти на свого сина. Позивач у судове засідання щодо розгляду справи по суті з'явилася, позов підтримала, просила такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач у судове засідання щодо розгляду справи по суті з'явився, проти позову не заперечував, однак просив зменшити розмір стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, так як запропонований позивачем розмір аліментів є для нього непосильним. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх у судовому засіданні учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід'ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов'язків цивільного характеру. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів. Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз'яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторони проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. За час такого проживання, а саме [INFO] у сторін народився син [PERSON]. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно Відділом ДРАЦС Сколівського районного управління юстиції у Львівській області 21.03.2013 року вбачається, що батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], є відповідач. Таким чином, беззаперечно доведено, що відповідач є рідним батьком [PERSON], [INFO] і на нього покладений обов'язок утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає з позивачем за зареєстрованим її місцем проживання, що стверджується довідкою про склад сім'ї позивача, виданою Волосянківським старостинським округом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області 15.11.2018 року за вих. № 2186. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України суд, при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я; матеріальне становище платника аліментів; наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; а також інші обставини, які мають істотне значення. Оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню сина, чим порушує права позивача і її малолітньої дитини, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягувати аліменти на сина у розмірі 1 000 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини. Такий розмір стягнення аліментів суд визначає з урахуванням наявних у справі відомостей з місця праці відповідача у КЗ СРР «Сколівська центральна районна лікарня» на посаді сторожа та наявного у нього доходу у розмірі близько 4000 грн. щомісячно, що стверджується довідкою про доходи відповідача від 14.11.2018 року за вих. № 01-14/1854, а також відсутності у відповідача інших утриманців та виходячи із засад розумності, добросовісності і справедливості, що не суперечитиме інтересам дитини та відповідача. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial