Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-15 00:00:00

Позивач, [PERSON], 17.10.2016 року звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив в рахунок погашення боргу, звернути стягнення на майно відповідача, [PERSON], та визнати за ним право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS]. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідач є давньою подругою його матері, вони знайомі досить давно, тому коли вона звернулась із проханням позичити гроші, - він погодився. 19.09.2014 року позивач позичив [PERSON] 482000,00 грн. при цьому між ними укладено договір позики, а відповідач написала письмову розписку про отримання цієї суми. Вказані кошти відповідач брала взайми для купівлі житлового будинку, а повернути їх обіцяла після продажу квартири [ADDRESS] ,яка належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину. Сума займу фактично відповідача ринковій вартості вказаної квартири, та у договір позики було вказано, що відповідач повертає борг після продажу квартири, але не пізніше 19.09.2015 року. Оскільки у встановлений договором строк відповідач борг не повернула, позивач намагався зустрітися з нею, але вдома її не було, на телефонні дзвінки вона не відповідача. На момент звернення до суду з позовом, гроші не були повернуті, у зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач, [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за її відсутності не надала, тому суд за згодою позивача, ухвалює заочне рішення відповідно до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, ознайомившись із заявою позивача, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Як встановлено судом, 19.09.2014 року позивач позичив [PERSON] грошові кошти в сумі 482000,00 грн. з умов договору займу вбачається, що сума займу відповідає вартості однокімнатної квартири [ADDRESS], яка належить [PERSON] остання, в свою чергу, зобов'язалась повернути борг після продажу вказаної квартири, але не пізніше 19.09.2015 року. Оригінал вказаного договору займу та розписки відповідача про отримання грошових коштів знаходяться в матеріалах справи. Згідно з положеннями ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, кількості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Враховуючи наведене, суд вважає за можливе у рахунок погашення боргу, звернути стягнення на майно що належить на праві власності відповідачу [PERSON] та визнати за позивачем право власності на вище вказане майно. Відповідно до ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі викладеного,

Outcome: approved