Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «ДельтаБанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 8188 грн. 60 коп., а також сплачений судовий збір. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 26.05.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2001/0506/88-004, згідно з умовами якого [PERSON] надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США, з розрахунку 15,50% річних за користування кредитом на строк з 25.06.2006 року до повного повернення кредиту. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «ДельтаБанк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «ДельтаБанк» прав вимоги до боржників до ПАТ «ДельтаБанк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, тобто ПАТ «ДельтаБанк» набуло статус Нового кредитора. Виконання позичальником зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного з [PERSON] договором поруки, відповідно якого остання несе перед Кредитором солідарну відповідальність та відповідає перед кредитором у тому ж обсязі. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово був повідомлення, однак, зобовязання не виконуються у звязку з чим станом на 16.06.2014 року у відповідача наявна заборгованість у сумі 8188 грн. 60 коп., з яких: 7922 грн. 83 коп. сума заборгованості за кредитом, 265 грн.78 коп. сума заборгованості за відсотками У судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь і належним чином, надали суду заяву з проханням розглянути справу у їх відсутність, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав у повному обсязі, просив у їх задоволенні відмовити, оскільки платіжним засобом на території України є гривня, розрахунки між резидентами України в іноземній валюті заборонені, угода, яка порушує Закони України є нікчемною, тобто, на думку відповідача, кредитний договір, який передбачає розрахунки між резидентами в іноземній валюті порушує Конституцію України і є нікчемним, не створює юридичних наслідків. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася заздалегідь і належним чином, причини неявки суд не повідомила. Суд, вислухавши пояснення відповідача, вивчивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, яг беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. У ході судового розгляду встановлено, що 26.05.2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Сведбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №2001/0506/88-004, згідно з умовами якого [PERSON] надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15000 доларів США, з розрахунку 15,50% річних за користування кредитом на строк з 25.06.2006 року до повного повернення кредиту. Свої зобов'язання позичальник виконав цілком і в обумовлені у Кредитному договорі строк та сумі, надавши [PERSON] кредитні кошти у розмірі 15000,00 доларів США. 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «ДельтаБанк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передає ПАТ «ДельтаБанк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «ДельтаБанк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «ДельтаБанк» прав вимоги до боржників до ПАТ «ДельтаБанк» переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами. Як вбачається з матеріалів справи, з метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором, між позивачем та громадянкою України [PERSON] було укладено договір поруки від 5 травня 2010 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» правонаступником якого є [PERSON] акціонерне товариство «Сведбанк», згідно з яким Поручитель поручається перед Кредитором за виконання Боржником [PERSON] зобовязань за кредитним договором №2001/0506/88-04 від 26.05.2006 року. Відповідно до п.п1, 2 вказаного договору поруки Поручитель зобовязується перед Банком Позичальнику у вигляді кредиту згідно з кредитним договором №2001/0506/88-04 від 26.05.2006 року, несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Банком з виконання позичальником умов Основного зобовязання усім належним йому майном та грошовими коштами. У порушення умов кредитного договору відповідач [PERSON] свої зобовязання належним чином не виконав. Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу сплатити послугу тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно ст.530 ЦК України зазначено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст.ст.610, 612 ЦК України порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений Договором. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України в разі солідарного обовязку відповідачів кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх відповідачів разом, так і будь-кого з них окремо. При цьому, відповідно до абз.2 ч.2 ст. 543 ЦК України солідарні відповідачі залишаються зобовязаними доти, доки їхній обовязок не буде виконаний у повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 553 поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання, останнім свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення обов'язку боржника. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Договір кредиту та договір поруки були узгоджені та підписані сторонами відповідно до вимог діючого цивільного законодавства. У відповідності зі ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору. Згідно довідки начальника управління супроводження операцій фізичних осіб АТ «Дельта Банк» [PERSON] від 16.06.2014 року заборгованість по кредитному договору №2001/0506/88-004 укладеного 26.05.2006 року з [PERSON] станом на 16.06.2014 року складає 8188 гривень 60 копійок. Виходячи з вищевикладеного, суд задовольняє в повному обсязі позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ДельтаБанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стосовно заперечень відповідача про неможливість отримання кредитних коштів в іноземні валюті суд зазначає наступне. Відповідно до ч.1 ст. 3 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобовязань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Надання та повернення кредитних коштів, сплата відсотків за його користування не відноситься до категорій розрахунків за послуги, позичальник має повернути від кредитора суму в тій валюті, в якій він її отримав, у тій же валюті мають бути сплачені відсотки за користування кредитними коштами. Відповідно до п.1.5 Положення «Про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або утримувачем за валютною операцією є уповноважений банк, який діє на підставі банківської ліцензії №5, дозволу №5-1 та додатку до нього. Відповідно ст.. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»: Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування відповідно цього Декрету. Надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, використання іноземної валюти на території України як засобу платежу. Відповідно до листа директора Департаменту валютного контролю і ліцензування Національного банку України від 29.05.2001 року №28-313/2178, вимоги або які-небудь обмеження відносно розміру суми і строків привернення кредитів в іноземній валюті, які притягуються або надаються резидентами України, діючим законодавством не встановлено, у звязку з чим здійснення резидентами операцій по отриманню або наданню кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії Національного банку України. Позивач має всі необхідні ліцензії, щоб здійснювати валютні операції відповідно до вимог Закону України «Про банки та банківську діяльність» №2121-ІІІ від 07.12.2000 року та Декрету КМ України від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993 року. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у в повному обсязі, як такі, що найшли своє підтвердження у ході судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved