Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

Позивач 13.10.2017 року звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати Відділ реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради зняти її з реєстрації. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 29 грудня 2011 року його мати подарувала йому житловий будинок з господарчими будівлями, що знаходиться за вищезазначеною адресою. У домоволодінні зареєстровані - він, його бабуся [PERSON] та тітка - [PERSON], а фактично в ньому проживають вони з бабусею вдвох. Відповідач з 2001 року переїхала проживати зі своєю сім'єю за іншою адресою, протягом 16 років домоволодінням не користується, обов'язки наймача не виконує, свою матір - [PERSON] не провідує, знятися з реєстрації категорично відмовляється. 17.10.2017 року судом направлено запит щодо доступу до персональних даних, на підставі ст.122 ЦПК України (у редакції закону від 18.03.2004 № 1618-IV чинної на час вчинення процесуальної дії), з метою отримання інформації про місце проживання (перебування) відповідача, відповідь на який отримано 08.11.2017 року. Відповідно до наданої відповіді відповідач з 08.08.1997 року значиться зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] /а.с.12/. Згідно з частиною 1 статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, надала суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, не заперечує проти проведення заочного розгляду справи /а.с.43,44/. Від відповідача відзив на позов не надходив до суду, копія належним чином завіреної ухвали про відкриття провадження від 09.11.2017 року, разом з судовою повісткою про виклик та копією позовної заяви з додатками судом направлялися за зареєстрованим місцем її проживання (перебування) та фактичним місцем проживання, який позивач зазначив у позовній заяві: [ADDRESS]. У відповідності до норм частини 1, 2 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до пункту 4 частини 8 статті 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. В даному випадку судова кореспонденція повернулася до суду без вручення адресату за закінченням встановленого строку зберігання /а.с.25-26,33-33а,39-40,41-42/, тому суд, на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, вважає її врученою. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з'явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справу повідомлявся у встановленому законом порядку, про причину неявки суд не повідомив, тому суд вважає за можливе справу розглянути у його відсутність. Враховуючи, що розгляд справи проводився у відсутності сторін, фіксація судового засідання технічними засобами, у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалась. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, ч.5 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом досліджені всі докази надані сторонами, клопотань про витребування та дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивач на підставі договору дарування житлового будинку з господарчими будівлями від 29.12.2011 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровській області Пахомовою Н.І., є власником житлового будинку з господарчими побудовами, загальною площею 62,4 кв.м. житловою площею 44,7 кв.м., який знаходиться у [ADDRESS] /а.с.4,5/. Відповідно до довідки №5329 від 26.07.2017 року у будинку[ADDRESS] зареєстровані позивач, відповідач, яка є тіткою позивача, та [PERSON] - мати відповідача та бабуся позивача /а.с.11/, але відповідач за цією адресою не проживає з 2001 року /а.с.9/. Таким чином, спір між сторонами стосується реєстрації місця проживання відповідача в даному домоволодінні, яке належить позивачу на праві власності. За встановлених судом фактичних обставин спір підлягає вирішенню з підстав статей 383 та 391 ЦК України. Відповідач не є членом сім'ї позивача і, залишаючись зареєстрованою у його домоволодінні, створює йому перешкоди у користуванні його власністю - не сплачує комунальні послуги, у зв'язку з чим в позивача виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг /а.с.10/, чим об'єктивно порушуються його права. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Судом встановлено, що відповідач, яка не є членом сім'ї позивача, зареєстрована за адресою житлового будинку, яке належить позивачу, раніше проживала там, але з 2001 року добровільно покинула це домоволодіння та проживає за іншою адресою: [ADDRESS]. З урахуванням вищевикладеного суд знаходить, що вимога позивача стосовно визнання відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Не підлягають задоволенню вимоги позивача про зняття відповідача з реєстраційного обліку з огляду на наступне. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Спору щодо зняття відповідача з реєстрації ще не виникло. Позбавлення відповідача права користування вищезазначеним житловим приміщенням передбачає й подальше зняття останньої з реєстрації за вказаною адресою. Вимоги про зняття особи з реєстрації, в разі якщо Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради буде відмовлено у вчиненні такої дії, мають розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі 640,00 грн. /а.с.2/. На підставі викладеного,

Outcome: partial