Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

Позивач 20.09.2019 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області із зазначеним вище позовом, посилаючись на наступні обставини. Відповідач є батьком її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . З самого народження донька проживала разом з нею у м. НікополіДніпропетровської області, з 2012 року по 2015 рік вони проживали у м. Києві, відповідач намірів надавати допомогу на утримання дитини або до постійного спілкування з донькою не проявляв. З 2015 року вони з малолітньою донькою проживають у Федеративній Республіці Німеччина, вона самостійно виховує дитину та створює їй всі умови для нормального та всебічного розвитку дитини. Відповідач надав згоду на виїзд своєї доньки на постійне проживання в Федеративну Республіку Німеччина разом з нею, надав згоду на позбавлення його батьківських прав по відношенню до своєї доньки, при цьому він повністю самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини. Таким чином, відповідач зовсім не бере участі у вихованні своєї дитини, не піклується про стан її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не надає жодної матеріальної допомоги на її утримання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з нею, не приймає участі у її виховному процесі, тобто не піклується про неї взагалі. На підставі викладеного, просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 29.10.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, відкрито провадження по даній справі. Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду від 10.12.2019 року закрито підготовче провадження по вказаній справі, витребувано у Служби у справах дітей Нікопольської міської ради вмотивований висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без фіксації процесу технічними засобами, на позовних вимогах наполягає (а.с. 49). Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації. До суду повернувся конверт з судовою повісткою про виклик на 27.02.2020 року о 14-00 год., який не вручений у зв`язку з іншими причинами, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення (а.с.45). Начальник служби у справах дітей Нікопольської міської ради, [PERSON] до суду не з`явилася, надала на адресу судузаяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі та без фіксації процесу технічними засобами, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 47). Справу розглянуто у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов на підставі ст.ст. 164-167, 180-182 СК України підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Сторони у шлюбі не перебували, за їх домовленістю малолітня дитина залишилася проживати з позивачем. З 2015 року позивач та її малолітня дитина [PERSON] , [INFO] постійно проживають у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджується відповідними посвідками на проживання. Позивач самостійно виховує дитину та створює їй всі умови для нормального та всебічного розвитку дитини. [PERSON] отримує відповідну освіту за фактичним місцем знаходженням та проживанням у Федеративній Республіці Німеччина, що підтверджується відповідними доказами та документами, що маються у матеріалах справи. (а.с. 14-30) Батько дитини, [PERSON] фактично з моменту народження доньки [PERSON] не приймає участі у її житті, вихованні, матеріальному забезпеченні. Від виконання обов`язків, покладених на [PERSON] , як на батька, він ухиляється. За весь період, проживаючи окремо від дитини відповідач не надає матеріальної допомоги та утримання дитини, не цікавиться станом її здоров`я, успіхами в навчанні та розвитку, не проявляє батьківської турботи про дитину взагалі. Згідно заяви [PERSON] від 26.03.2015 року, засвідченої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Бережним О.С., він надав згоду на виїзд його малолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] на постійне місце проживання в Федеративну Республіку Німеччина разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 12). Також згідно заяви [PERSON] від 26.05.2015 року, засвідченої приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, Книгіною О.А., він дав згоду на позбавлення його батьківських прав до його доньки [PERSON] , [INFO] . Участі у вихованні, навчанні, утриманні доньки не приймає (а.с. 13). Рішенням Виконавчого комітету Нікопольської міської ради від 17.02.2020 року за № 113 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] від 17.02.2020 року за № 113, згідно якого орган опіки та піклування Нікопольської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина України [PERSON] по відношенню до малолітньої дочки, [PERSON] , [INFO] (а.с.51-53). Відповідно до ч.2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.2 ст. 157 Сімейного кодексу України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини. Відповідно до положень ч.ч.2,3 ст.166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Доказів того, що з відповідача проводяться стягнення по іншими виконавчим листам в матеріалах справи немає. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом було встановлено, що [PERSON] фактично з моменту народження дитини час не спілкується з нею, її вихованням не займається, не цікавиться успіхами та життям дитини, не намагається дбати про її потреби. Враховуючи викладене, те, що відповідач самоусунувся від виховання дитини, а його відношення до своїх батьківських обов`язків виключає участь у житті малолітньої дитини, те, що він свідомо та добровільно відмовився від виконання покладених на нього обов`язків по вихованню дитини, суд вважає за можливе позов задовольнити, позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки в розмірі 1/4 частини зі всіх видів її заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] , [INFO] . Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 840 грн. 80 коп.; ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 840 грн. 80 коп. Враховуючи те, що позивачем заявлено одну вимогу майнового характеру та одну вимогу немайнового характеру, те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», тому на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн., виходячи з розрахунку (840 грн. 80 коп. - за одну вимогу майнового характеру + 840 грн. 80 коп. - за одну вимогу немайнового характеру).

Outcome: approved