Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 січня 2016 року звернувся до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 31 липня 1999 року уклав з відповідачем шлюб, від якого мають двох малолітніх дітей: сина [PERSON], народження 20 серпня 2002 року та [PERSON], народження 19 червня 2006 року. Спільне життя з відповідачем не склалося у звязку з постійними непорозуміннями, втратою взаємних почуттів. Позивач уважає збереження шлюбу неможливим та просить його розірвати. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, посилаючись на обставини, указані в позовній заяві. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 31 липня 1999 року виконавчим комітетом Грабарівської сільської ради Пирятинського району Полтавської області, актовий запис № 3 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають двох малолітніх синів [PERSON], народження 20 серпня 2002 року та [PERSON], народження 19 червня 2006 року, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 8,9). Спільне життя сторін не склалося у звязку з постійними непорозуміннями, втратою взаємних почуттів, що призвело до припинення шлюбних відносин. Дослідивши наявні в справі докази, заслухавши пояснення сторін суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частинами 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України (далі СК України) передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у т.ч. за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як передбачено ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Судом приймались міри для примирення подружжя, які виявились безрезультатними. Установивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить їх інтересам, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не бажає відновлювати дошлюбне прізвище. Приписами ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), установлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач квитанцією № 69861 від 15.01.2016 сплатив судовий збір у розмірі 551 грн 20 коп., тому вказану суму суд стягує на користь позивача з відповідача.

Outcome: approved