Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Позивач [PERSON] ([INFO], місце проживання: 18001, [ADDRESS]) звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовом до [PERSON] ([INFO], місце проживання: [INFO] ) про розірвання\~шлюбу.Свої позовні вимоги мотивує тим, що 06 травня 2006 року між ним та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований відділом РАЦС по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, актовий запис № 469. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося, фактичні шлюбні відносини припинені з лютого 2012 року, проживають окремо один від одного. Спільне господарство не ведуть. Майнових спорів між ними немає. Просить шлюб між ним та відповідачем розірвати. 11 вересня 2018 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] надав суду заяву про слухання справи без його участі. Також вказав, що позов підтримує та просить його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи без її участі. Також вказала, що не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, суд приходить до наступного. Встановлено, що 06.05.2006 року, згідно свідоцтва про шлюб (Серія І-СР № 015008), сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції Черкаської області, про що складено відповідний актовий запис № 469. Згідно свідоцтва про народження (серія 1-СР № 090717) сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO], щодо місця проживання якої між сторонами спору не існує. Батьком дитини записаний відповідач. Також, спору щодо батьківства та про поділ спільного майна, що є спільною власністю подружжя між сторонами немає. Крім того, при прийнятті рішення по справі, суд враховує думку відповідача [PERSON], яка повністю погодилася із заявленими позовними вимогами та не заперечувала проти їх задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Зясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують з лютого 2012 року, вони не повязані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved