Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 квітня 2018 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заяву мотивував тим, що 24.12.2011 року, він уклав шлюб з відповідачем по справі, який було зареєстровано виконавчим комітетом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, актовий запис №43. Від шлюбу дітей не мають. Спірне майно відсутнє. Однією сімєю мешкали до липня 2014 року. Спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок того, що вони мають зовсім різні погляди на життя та різні характери, на ґрунті чого в сімї виникали непорозуміння та сварки, які з часом привели до розпаду сімї. Відповідач не розуміла та не хотіла розуміти сутності проблем, які виникали у їхній сімї вона не здатна підтримувати нормальну моральну атмосферу в сімї, піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. З вказаного часу сторони припинили спільне життя і проживають окремо, спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет. За період часу припинення сімейно-шлюбних відносин та окремого проживання позивач з відповідачкою не примирилися. Позивач зазначає, що ні він, ні відповідач не вважають можливим збереження сімї, позивач не бажає йти на будь-який контакт, у звязку з чим звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позову наполягав, не заперечував проти винесення заочного рішення у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства, про причину неявки суд не інформувала, тому суд визнає причину неявки [PERSON] неповажною і вважає можливим розгляд справи у відсутності сторін, з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Судом встановлено, що 24.12.2011 року, між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований виконавчим комітетом Володимирівської селищної ради Волноваського району Донецької області, актовий запис №43. Від шлюбу дітей не мають. Спірне майно відсутнє. Сторони припинили сімейне життя і мешкають окремо з липня місяця 2014 року. Спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет. Також встановлено, що спільне життя між сторонами не склалося у звязку з тим, що вони мають різні погляди на життя та різні характери, на ґрунті чого виникають непорозуміння та сварки, які в кінцевому результаті призвели до розпаду сімї. Відповідно до ч.3 ст. 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно - відмова в розірванні шлюбу - буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст.\~115\~Сімейного кодексу\~України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу - потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу - є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Позивач [PERSON] питання про стягнення судових витрат з відповідача не ставить. На підставі ст. ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved