Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до відповідача [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення боргу, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 20.03.2018 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якої позивач надала в борг відповідачу 50000 грн. під розписку. Відповідач повинен був повернути кошти до 20.03.2019 року. 24.01.2019 року відповідач повернув борг в сумі 1000 грн., 05.02.2019 року - 1500 грн., 02.09.2019 року - 4900 грн. до встановленого строку відповідач повну суму не повернув, залишок боргу відповідача 45 100 грн. Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, у в`язку з цим 3 % річних від простроченої суми боргу становлять 1215,85 грн., а також інфляційні в сумі 720,05 грн. Просить суд стягнути з відповідача борг в сумі 47 035,90 грн. витрати на правничу допомогу в сумі 1 000 грн., судові витрати. На підставі ст.279 ЦПК України розгляд справи проводиться в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задоволити. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02.06.2016 року №1402-VІІІ «Про судоустрій та статус суддів», районні, міжрайонні, районні у містах, міські, міськрайонні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивачку, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Відповідно до розписки від 20.03.2018 року укладеної між позивачем та відповідачем, відповідач отримав у борг грошові кошти в сумі 50 000 грн., які зобов`язався повернути за до 20.03.2019. Оригінал боргової розписки досліджений в судовому засіданні. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей. Згідно з вимогами ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника, або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. Стаття 204 ЦК України передбачає презумпцію правомірності правочину, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Укладення договору позики підтверджено наданням розписки, що передбачено ч.2 ст.1047 ЦК України. Підписанням розписки, відповідач у повному обсязі розумів наслідки взяття на себе боргових обов`язків та проти них не заперечував. Вказаний договір не визнаний недійсним, отже є чинним, а тому підлягає до виконання та відмова від договірних зобов`язань в односторонньому порядку не допускається. Зміст договору позики чітко визначає отримання коштів саме у борг та обов?язок відповідача повернути позичені кошти до 20.03.2018 року, отже, такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. Доводи відповідача про те, що ним повернута позика позика позивачці не підтвердженим об`єктивними та переконливим доказами, зокрема квитанціями по оплату боргу. Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Оригінал боргового документа знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання позичальником умов договору позики, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у постанові від 25 квітня 2012 р. № 6-24цс12. Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача коштів в сумі 45 100 грн. підлягають до задоволення, оскільки відповідають умовам укладеного між сторонами договору позики. Відповідно до статті 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 цієї статті боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 2 цієї статті передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача інфляційних збитків та 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання підлягають до задоволення. 28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, до стягнення з відповідача підлягає сума 3 % річних в сумі 1215,85 грн. та інфляційні збитки в сумі 720,05 грн. Позивачкою понесені судові витрати по оплаті правничої допомоги в сумі 1000 грн., що підтверджено квитанцією в матеріалах справи детальним описом робіт (наданих послуг)виконаних адвокатом [PERSON]. від 05.02.2020 р. Попередній орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу в сумі 1000 грн. позивачем був зазначений у позовній заяві. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст.137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 ст.137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 ст.137 ЦПК України). Також до стягнення з відповідача в силу вимог ст.141 ЦПК України підлягають судові витрати по оплаті судового збору в сумі 840,80 грн., пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, оскільки означені судові витрати понесені позивачем, що підтверджено документально. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280 ЦПК України.

Outcome: approved