Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

Позивач 29.09.2016 року звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначає, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відомості про батька дитини записані згідно частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Родина [PERSON] перебуває в полі зору соціальних служб вже не перший рік. Відповідач систематично зловживає спиртними напоями, часто змінює місце проживання, співмешканців та не приділяє належної уваги дитині. Хлопчик має проблеми з розвитком та потребує спеціального навчання. Жінці було рекомендовано помістити сина до Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області. Син відповідача проходив курс соціально-психологічної реабілітації та був обстежений лікарями Роменської психіатричної лікарні. По закінченню терміну перебування дитини у центрі мати не забрала сина додому, незважаючи на те, що була попереджена заздалегідь про дату відрахування. Причину такої поведінки жінка не пояснила. Натомість всі контакти зі службою у справах дітей та центром реабілітації перервала. На телефонні дзвінки не відповідає. Відповідач офіційно не працює, живе за рахунок стихійних підробітків. Родина [PERSON] перебуває під соціальним супроводом Тростянецького районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Під час супроводу жінці надавався комплекс послуг. Знята з супроводу з негативним результатом. Відповідач неодноразово використовувала отриману соціальну допомогу одинокої матері на покупку спиртних напоїв та розваги, була неодноразово помічена нетверезою у вечірній час в місті в оточенні осіб сумнівної репутації. На відповідачку неодноразово надходили скарги від сусідів. Її неодноразово заслухували на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації. На останнє засідання, де розглядалося питання невиконання нею батьківських обов'язків відповідач не з'явилася. Посилаючись на указані обставини, які орган опіки та піклування розцінює як ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, яке полягає у не забезпеченні дитини необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, остаточно уточнивши позовні вимоги, позивач просить суд відібрати у відповідача сина [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі 400 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги визнала, не заперечила проти відібрання її сина [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї аліментів. Пояснила, що на цей час не має умов для проживання сина та його виховання, оскільки свого житла не має, зараз не працює, намагається влаштуватись на роботу, не в змозі забезпечити йому за місцем свого проживання у с.Зарічне Тростянецького району спеціального навчання ураховуючи його вади розвитку. [PERSON] повідомила, що надала згоду на його поміщення до Правдінської школи-інтернату, де йому буде забезпечено фахову допомогу спеціалістів. Представник третьої особи - служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON] підтримала позов про відібрання у відповідача дитини без позбавлення батьківських прав та стягнення з неї аліментів у заявленому позивачем розмірі. Представник служби вказала, що заходи впливу на відповідача з боку служби вичерпались, остання зловживала спиртними напоями, на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з'являлась, після закінчення строку перебування дитини у закладі реабілітації не забрала його. [PERSON] пояснювала, що син відповідача потребує інклюзивної освіти, оскільки установлено затримку у розвитку цієї дитини, на цей час дозволений строк перебування дитини у Сумському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації вичерпався, і ураховуючи інтереси дитини та згоду матері, яка не в змозі йому забезпечити належні умови проживання та спеціального навчання, його буде поміщено у Правдінську школу-інтернат. Представник третьої особи Тростянецького районного центру соціальних служб для дітей, сім'ї та молоді не з'явився, повідомлявся належним чином про дату та місце розгляду справи. Представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримувала, просила задовольнити. Прокурор - начальник Тростянецького відділу Охтирської місцевої прокуратури [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином про дату та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення сторін та представників осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що відповідач [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], відомості про батька дитини записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян від 02.09.2015 року (а.с. 6,7). Відповідач та син [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 28). Актом обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 28.08.2015 року по [ADDRESS] комісією у складі начальника служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації [PERSON], заступника головного лікаря Тростянецької центральної районної лікарні по дитинству та допомозі при пологах [PERSON] та дільничного інспектора міліції [PERSON] установлено, що комісією було здійснено виїзд до [PERSON] за повідомленням служби дільничний інспекторів міліції. На момент приїзду [PERSON],, побачивши автомобіль швидкої допомоги почала разом із своїм малолітнім сином тікати, але її наздогнали. Вона була у нетверезому стані, виражалась нецензурною лайкою, погрожуючи вчинити з членами комісії розправу. У будинку були п'яний співмешканець відповідача [PERSON] та інша особа, все це відбувалось на очах малолітньої дитини. У будинку був безлад - розкидані речі, немитий посуд, сміття, купа брудного одягу, подвір'я захаращене сміттям та бур'янами. Дитину - [PERSON] [INFO], було негайно вилучено, оскільки умови проживання загрожували нормальному перебуванню хлопчика в сім'ї. Після цього дитину разом з матір'ю доставлено до дитячого відділення Тростянецької центральної районної лікарні, де [PERSON] була засвідчена лікарем-наркологом, відносно неї було складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с.15). Відповідно до акту прийому дитини 28.08.2015 року Сумським центром соціально-психологічної реабілітації дітей області за заявою матері було прийнято [PERSON], [INFO], від представника служби у справах дітей у зв'язку з потребою у соціально-психологічній реабілітації (а.с.16). Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини Тростянецької районної державної адміністрації від 15.09.2015 року № 5 Тростянецькому районному центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді, службі у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації, виконавчому комітету Зарічненської сільської ради рекомендовано тримати [PERSON] на контролі (а.с.13). За інформацією Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області за період перебування [PERSON] у закладі з 28.08.2015 року мати [PERSON] відвідувала його 05.09.2015, 18.09.2015 , 26.09.2015, 26.10.2015, 03.11.2015, 02.12.2015, 15.12.2015, 19.03.2016, 10.05.2016, кожного разу привозила фрукти, солодощі. Згідно з дозволом служби у справах дітей Тростянецької районної державної адміністрації від 23.12.2015, рекомендації комісії та заяви матері, з 29.12.2015 по 10.01.2016 року [PERSON] перебував на канікулах вдома в умовах сім'ї. У день повернення дитини до закладу за висновками первинного огляду медпрацівників та вихователів, хлопчик виглядав млявим та кволим, захворів, 11.01.2016 року за станом здоров'я був госпіталізований до лікарні. 28.08.2016 року за дозволом служби у справах дітей і за заявою матері та у зв'язку із закінченням терміну перебування дитини [PERSON] вибув із закладу. На той час дитина перебувала у лікарні. Мати обіцяла забрати сина, але 31.08.2016 року лікарі повідомили, що мати не з'явилась і дитину не забрала. У зв'язку з цим працівники центру були змушені забрати [PERSON] з лікарні, і з 31.08.2016 року останній повторно був поміщений у центр, де мати його відвідала двічі 28.09.2016 року та 11.10.2016 року (а.с.54). Згідно із випискою з історії хвороби пацієнта [PERSON], [INFO], наданою Комунальним закладом Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м.Ромни» останній перебував у стаціонарі у період з 07.06.2016 по 06.09.2016 року, за результатами лікування було установлено розлад психологічного розвитку. Загальне недорозвинене мовлення (ЗНМ) ІІ рівня, супутній діагноз: залізодефіцитна анемія легкого ступеню. Дитині рекомендовано нагляд дільничного лікаря-психіатра, заняття з логопедом та психологом, медикаментозне лікування та повторний огляд через рік (а.с.50). Вирішуючи питання про наявність підстав для відібрання у відповідача її сина [PERSON], [INFO], без позбавлення батьківських прав, суд виходить з такого. Відповідно до частини 1 статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (статті 51 Конституції України). Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання у сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Статтею 12 вищезгаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї, сприяє розвитку мережі дитячих закладів. Відповідно до статті 14 указаного Закону, діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Згідно із частиною 1 статті 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків, або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених п.п.2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Згідно з частинами 4 - 6 статті 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до висновку від 23.09.2016 року орган опіки та піклування Тростянецької районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], оскільки мати кинула дитину на призволяще та самоусунулась від виконання батьківських обов'язків (а.с.8). Оцінюючи обґрунтованість указаного висновку органу опіки та піклування з урахуванням змінених позовних вимог про відібрання дитини від матері та оцінюючи відповідність такого висновку інтересам дитини відповідача, суд враховує роз'яснення, викладені у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» за змістом якого, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до характеристики виданої Зарічненською сільською радою від 20.09.2016 року № 220 згідно з якою [PERSON] тимчасово без реєстрації проживає [ADDRESS] зі співмешканцем [PERSON], [PERSON] постійної роботи не має, підсобним господарством не займається, працівники сільської ради неодноразово приходили до будинку для складення акту обстеження, але вдома нікого не було, в селі [PERSON] буває рідко, її співмешканець [PERSON] зловживає спиртними напоями (а.с.10). Відповідач згідно довідки лікаря-нарколога Тростянецької центральної районної лікарні на обліку не перебуває. За інформацією відділення поліції [PERSON] 28.08.2015 року притягалась до адміністративної відповідальності за статтею 173 КУпАП за дрібне хуліганство, та 27.08.2015 року за частиною 1 статті 178 КУпАП за розпивання спиртних напоїв у громадському місці. Останній рік [PERSON] не притягалась до адміністративної відповідальності, на профілактичних обліках не перебуває (а.с.14,25). [PERSON] визнала, що не має житла у власності, не має постійного доходу, намагається працевлаштуватись укладальницею на шоколадну фабрику, де ймовірно буде працювати позмінно і їй буде ні на кого залишати дитину, оскільки з батьками вона не спілкується. Відповідач визнала, що не може на цей час створити належних умов для проживання та виховання дитини, а також забезпечити для нього нормальне матеріальне утримання, повноцінне харчування, медичне обстеження, та головне спеціальне навчання, оскільки у звичайний дитячий садочок через вади розвитку її сина не візьмуть. Допитана в судовому засіданні як свідок заступник директора Сумського центру соціально-психологічної реабілітації дітей області [PERSON] суду показала, що [PERSON] вдруге перебуває у центрі реабілітації, мати дитини відвідувала його досить часто, поводила себе чемно, завжди цікавилась у вихователів як її син, слухала рекомендації. Проте, у грудні 2015 році забравши здорового сина з центру тимчасово до себе, [PERSON] повернула дитину у січні 2016 року хвору, мляву, що зумовило необхідність його лікування у центрі. Крім того, після перебування [PERSON] у стаціонарі в обласній психіатричній лікарні в Ромнах мати по закінченні обстеження та лікування дитину не забрала, з нею був відсутній зв'язок, що зумовило повторне поміщення наприкінці серпня 2016 року [PERSON] до обласного реабілітаційного центру. За час перебування дитини в центрі його психічний розвиток покращився, але він потребує індивідуального підходу в розвитку та навчанні, а тому було проведено засідання обласної психолого-медико-педагогічної консультації, де було рекомендовано виховання та навчання [PERSON] за програмою спеціальних навчальних закладів для дітей із затримкою психічного розвитку, заняття з педагогом по корекції мовлення та його розвитку. [PERSON] повідомила, що між матір'ю та дитиною існує емоційний зв'язок, дитина радіє матері, але в домашніх умовах мати не зможе забезпечити йому спеціальне навчання, дитині потрібні допомога спеціалістів та індивідуальний підхід. За заявою матері на цей час готується путівка [PERSON] до Правдінської школи-інтернату, де є всі умови для його спеціального дошкільного та шкільного навчання. Отже, установлені під час судового розгляду обставини вказують на те, що починаючи з серпня 2015 року відповідач всупереч покладених статтею 150 Сімейного кодексу України обов'язків матері допустила ухилення від виконання батьківських обов'язків щодо сина [PERSON], зокрема, допускала вживання алкогольних напоїв на очах у дитини, не забезпечила належний фізичний, психічний та духовний розвиток дитини, та необхідний медичний догляд, враховуючи затримку в його розвитку, потребу в корекції мовлення. Разом з тим, ураховуючи відношення відповідача до сина [PERSON], періодичне відвідування його у центрі реабілітації, вжиття заходів на цей час отримання власного житла та працевлаштування, ураховуючи інтереси дитини, який має право на родину та спілкування з матір'ю, підстав для позбавлення [PERSON] як крайнього заходу упливу на батьків, судом не установлено. Проте, ураховуючи висновки лікарів та педагогів в інтересах малолітнього [PERSON] є відібрання його від матері без позбавлення її батьківських прав та передання його до органу опіки та піклування для подальшого улаштування до спеціалізованого закладу для навчання та виховання за програмою спеціального навчання, оскільки залишення дитини з матір'ю є на цей час є небезпечним для її життя, здоров'я і виховання. При вирішенні вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 400 грн. щомісяця, суд виходить з таких мотивів. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із статтею 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При цьому за змістом частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України визначення судом розміру аліментів у твердій грошовій сумі можливе лише за обставин, які мають істотне значення, зокрема у разі нерегулярного мінливого доходу платника аліментів, отримання ним доходу в натурі. Ураховуючи викладене, відповідач як мати сина, зобов'язана утримувати дитину до досягнення ним повноліття. Судом установлено, що відповідач не має регулярного офіційного заробітку, що дає правові підстави для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує задовільний стан здоров'я [PERSON], відповідач є працездатною особою, не визнана в установленому порядку інвалідом, має інших трьох дітей, щодо яких позбавлена батьківських прав, але за законом зобов'язана їх утримувати. Відповідач не працює на цей час, перебуває на обліку в центрі зайнятості з 03.08.2016 року, де протягом серпня-вересня 2016 року отримала 930,06 грн. допомоги по безробіттю, а в управлінні соціального захисту населення Тростянецької районної державної адміністрації протягом 2016 року отримує допомогу одинокій матері в сумі 959,6 грн. щомісяця (а.с.62а, 63). Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який з 01.05.2016 року визначений статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» для дитини віком до 6 років на рівні 1228 грн. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача, зокрема, в частині стягнення їх у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно до досягнення [PERSON], [INFO], повноліття або до вирішення питання про повернення дитини матері. При цьому ураховуючи, що дитина перебуватиме на утриманні в інтернатному закладі, аліменти необхідно стягнути на особовий рахунок дитини, відкритий в установі банку на користь закладу, якому буде передана дитина органом опіки та піклування. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. у зв'язку з тим, що позивачі за позовами про стягнення аліментів відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнені від оплати судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved