Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

Позивач 28 серпня 2015 року звернувся до суду з позовом до ДП «Одеський облавтодор» в особі філії «Котовська ДЕД», про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. В позовній заяві [PERSON] посилається на те, що з 01 вересня 2014 року працював на посаді старшого виконавця робіт у філії «Котовська дорожня експлуатаційна дільниця». 02 червня 2015 року був звільнений з посади у зв»язку зі змінами в організації виробництва, на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, наказом №4 від 29 травня 2015 року. На день звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 8104 грн. Невиплата відбулася у зв»язку з відсутністю коштів на підприємстві Вважає, що порушені його законні права. В позасудовому порядку їх відновити не вдалося, а тому він звернувся до суду. Просив стягнути з відповідача на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату та середній заробіток за час затримки її виплати. В судове засідання позивач та його представник (за угодою) не з»явилися, надавши заяву про розгляд справи без їх участі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України (неявка в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши вимоги позивача та матеріали справи, дійшов висновку про задоволення вимог позивача в повному обсязі з наступних підстав. Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагроди за працю захищається законом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності. Частиною третьої статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеженян будь-яким строком. Судом установлено, що позивач з 01 вересня 2014 року працював на посаді старшого виконавця робіт у філії «Котовська дорожньо - експлуатаційна дільниця». 02 червня 2015 року був звільнений з посади у зв»язку зі змінами в організації виробництва, на підставі п.1 статті 40 КЗпП України, наказом №4 від 29 травня 2015 року (запис №39 в трудовій книжці серії БТ-І №6290212) (а.с.5-6). На день звільнення йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 8104 грн. (довідка ДП «Одеський облавтодор» філія «Котовська ДЕД» №140 від 31 липня 2015 року) (а.с.3). Невиплата відбулася у зв»язку з відсутністю коштів на підприємстві. Під час розгляду справи по суті від представника позивача надійшла заява, з якої вбачається, що 06 листопада 2015 року відповідача провів повний розрахунок по заробітній платі. Відтак, затримка розрахунку склала 5 місяців і 4 дні. Згідно довідки ДП «Одеський облавтодор» філія «Котовська дорожня експлуатаційна дільниця» №184 від 04 листопада 2015 року середньомісячна заробітна плата [PERSON] перед звільненням становила 2837,44 грн.. Як убачається з розрахунку заборгованості по виплаті заробітної плати за весь час затримки, наданого представником позивача, вона становить 14187,20 грн. (2837,44х5). Згідно частини першої статті 84 ЦПК України, витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як убачається з дослідженої в судовому засіданні квитанції №261 від 26 серпня 2015 року, [PERSON] сплачено за надання правової допомоги 500 грн.. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Виходячи з викладеного, суд прийшов до переконання, що вимоги позивча є обгрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст.ст.116,117 КЗпП України,

Outcome: approved