Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

Позивач 18.06.2020 р. звернулася до суду з позовом у якому за уточненими позовними вимогами просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , яка навчається, у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму, починаючи з для подачі позову і до [INFO]. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2001 року по 2017 рік, від якого мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO]. Позивач зазначає, що 20 квітня 2018 року Дніпровським районним судом м. Києва було видано судовий наказ про стягнення з відповідача аліментів на утримання двох дітей, які вона отримує і зараз. Вказує, що [INFO] її доньці [PERSON] виповнилося 18 років, у зв`язку з чим аліменти на її утримання більше не стягуються. Проте, їх донька являється студенткою першого курсу денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права Київського національного торговельно-економічного університету, де навчатиметься до червня 2023 року, у зв`язку із чим є необхідність подальшого стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.06.2020 року позовна заява була залишена без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позову (а.с. 17, 18). Ухвалою суду від 15.07.2020 року відкрите провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання (а.с. 24, 25). В судове засідання сторони та третя особа не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивачем до суду подано заяву з проханням розглянути справу без їх участі, у заяві зазначила, що позов підтримує. Відповідач та третя особа про причини неявки суд не повідомили. Згідно норми частини 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідач відзив на позов не подав. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Згідно положень частини 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження - а.с. 5). За повідомленням позивача, вона перебувала у шлюбі у відповідачем до 2017 року. 20.04.2018 року Дніпровським районним судом м. Києва був виданий судовий наказ № 755/5146/18 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткового мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 03.04.2018 року і до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] , а після цього - за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на неповнолітню [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.04.2018 року (ВП № 56259773), винесеної державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ГТУЮ в м. Києві Шолох Г.С. (а.с. 8-8 зв.). З огляду на дату народження [PERSON] - [INFO] , остання досягла повноліття, отже стягнення аліментів на її утримання припинилось. Відповідно довідки Київського національного торговельно-економічного університету від 11.06.2020 року № 289/35, [PERSON] є студентом 1 курсу денної форми навчання факультету міжнародної торгівлі та права, строк навчання по червень 2023 р. (а.с. 12). Відповідно до положень ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину). Згідно ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. За змістом положень частини 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне. [PERSON] досягла віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років та продовжує навчатись. [PERSON] навчається на денній формі навчання. Така форма навчання призводить до неможливості студента офіційно працювати та отримувати доходи, а отже дитина об`єктивно потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання, адже сама по собі денна форма навчання позбавляє повнолітню дитину відповідача можливості працювати та утримувати себе самостійно і за таких умов дитина потребує матеріальної допомоги від своїх батьків. У постанові Верховного Суду від 23.01.2019 року в справі №346/103/17 суд касаційної інстанції, зокрема, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що дитина сторін навчається на денній формі, у зв`язку з чим не в змозі офіційно працювати та отримувати доходи, а отже потребує матеріальної допомоги на своє утримання на час навчання. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно положень ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з урахуванням зібраних по справі доказів, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу доньці [PERSON] , яка потребує такої допомоги у зв`язку з навчанням на денній формі навчання. Вирішуючи питання про обсяг задоволення позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше встановленого законом прожиткового мінімуму. Відповідно до положень ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. За нормою ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи, що дитина сторін по справі [PERSON] досягла повноліття та відповідно втратила правовий статус дитини, беручи до уваги обставини зазначені у частині 1 статті 182 СК України, які враховані судом при визначенні розміру аліментів, та застосування норм сімейного законодавства щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, визначених у наведеній ст. 201 СК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, а саме в частині стягнення аліментів у частці від заробітку, зокрема стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Саме така частка аліментів сплачувалась [PERSON] на утримання доньки [PERSON] до її повноліття за судовим наказом. Відповідачем суду не надано жодних доказів того, що він невзмозі надавати таку матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки на період її навчання. Крім того, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до положень ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. За нормою ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти слід стягнути з дня подачі позову до суду - з 18.06.2020 року по час навчання третьої особи [PERSON] у навчальному закладі, а саме в межах позовних вимог по [INFO], що підтверджується довідкою Київського національного торговельно-економічного університету від 11.06.2020 року № 289/35. Відповідно норми ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно положень пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» та судових витрат у даній справі сторонами не заявлялось. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про стягнення аліментів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. За наведених обставин питання щодо судових витрат при ухваленні рішення судом не вирішувалось.

Outcome: partial