Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

Позивач 24.03.2020 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. У 1990 році він дізнався, що [PERSON] продає свій будинок за адресою - [ADDRESS] . Маючи намір придбати цей будинок, він, зі згоди [PERSON] , 27.07.1990 року разом з родиною був зареєстрований у цьому будинку та почав там проживати. 24.12.1990 року між ним та [PERSON] був укладений Договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою - [ADDRESS] , який було посвідчено заст. Голови Новософіївської сільської ради Нікопольського району Гезун Н. Г., зареєстровано в реєстрі за № 51. Він повністю розрахувався за цей будинок відповідно до ціни, зазначеної у договорі. Згідно договору купівлі-продажу, будинок належав [PERSON] на підставі записів по господарської книги виконкому Новософіївської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області , запис № 186, що підтверджується довідкою виконкому № 50 від 24.12.1990 року. З моменту укладення вказаного договору купівлі-продажу, він проживав у вказаному будинку, поліпшував умови проживання, користувався земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Після звернення 27.11.2019 року до сільського голови Новософіївської сільської ради з метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, він отримав усне повідомлення, що право власності на будинок не зареєстровано в Державному електронному реєстрі, тому відсутні підстави надавати дозвіл. Також згідно довідки Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 14.01.2020 року за № 570, щодо житлового будинку з надвірними будівлями за адресою - [ADDRESS] , реєстраційний номер майна в РПВН відсутній, право власності станом на 31.12.2012 року рахується за [PERSON] , підставою виникнення якої вказано свідоцтво про право власності від 03.12.1986 року, виданого виконкомом Новософіївської сільської ради. Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09.06.2020 року, йому відмовлено у державній реєстрації права власності на спірний житловий будинок з причини, що [PERSON] не був власником будинку і не мав законних прав на укладання угоди щодо відчуження житлового будинку. Зазначає, що після смерті [PERSON] , спадкоємцем будинку став саме [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорту від 20.08.1986 року, яв якому власником зазначена [PERSON] , яка померла [INFO] , а далі у графа власник вказано [PERSON] . В той же час право власності на нього не було зареєстровано, оскільки на той час був інший порядок для реєстрації цих прав і електронний реєстр не діяв. Далі у технічному паспорті власником зазначений він з відміткою Новософіївської сільської ради Нікопольського району «договір купівлі- продажу № 51 від 24.12.1990 року» На підставі викладеного вважає, він є законним власником вказаного вище будинку, тому просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 73,3 кв.м., житловою площею 40,3 кв.м. та який складається з: житлового будинку літ «А», літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «В», вбиральні літ. «Д», підвалу літ. Е», спорудження № 1-5, І. Ухвалою суду від 20.08.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та по справі призначено підготовче судове засідання (а.с. 45-46). У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав на адресу суду заяву, згідно якої просить проводити підготовче засідання без їх участі, позовні вимоги підтримують (а.с. 51). Голова Новософіївської сільської ради Нікопольського району Дніпропетровської області, [PERSON] надала відзив на позов [PERSON] , в якому просить цивільну справу розглядати без участі відповідача, не заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки письмовий договір від 24.12.1990 року був укладений у відповідності до вимог законодавства, що діяли на той час (а.с. 50). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутності сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. У судовому засідання встановлено, що 24.12.1990 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу житлового будинку, який знаходиться за адресою - [ADDRESS] (а.с. 7-8). Вказаний договір було посвідчено заст. Голови Новософіївської сільської ради Нікопольського району Гезун Н. Г., зареєстровано в реєстрі за № 51. Згідно цього договору купівлі-продажу, будинок належав [PERSON] на підставі записів по господарської книги виконкому Новософіївської сільської ради народних депутатів Нікопольського району Дніпропетровської області , запис № 186, що підтверджується довідкою виконкому № 50 від 24.12.1990 року (а.с. 7 на звороті). Позивач повністю розрахувався за цей будинок відповідно до ціни, зазначеної у договорі. З моменту укладення договору купівлі-продажу, позивач проживав у вказаному будинку, поліпшував умови проживання, користувався земельною ділянкою, на якій розташований будинок. Після звернення 27.11.2019 року до сільського голови Новософіївської сільської ради з метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (а.с. 22-23) позивач отримав роз`яснення, що право власності на будинок не зареєстровано в Державному електронному реєстрі, тому відсутні підстави надавати дозвіл. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.02.2020 року, відомості про право власності на будинок за адресою - [ADDRESS] відсутні (а.с. 21). Згідно довідки Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 14.01.2020 року за № 570, щодо житлового будинку з надвірними будівлями за адресою - [ADDRESS] , реєстраційний номер майна в РПВН відсутній, право власності станом на 31.12.2012 року рахується за [PERSON] , підставою виникнення якої вказано свідоцтво про право власності від 03.12.1986 року, виданого виконкомом Новософіївської сільської ради (а.с. 20). Згідно рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 09.06.2020 року, йому відмовлено у державній реєстрації права власності на спірний житловий будинок з причини, що [PERSON] не був власником будинку і не мав законних прав на укладання угоди щодо відчуження житлового будинку (а.с. 43). Позивач в обґрунтування позову зазначив, що після смерті [PERSON] , спадкоємцем будинку став саме [PERSON] , що підтверджується копією технічного паспорту від 20.08.1986 року. Згідно технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою - [ADDRESS] складеного 20.08.1986 року, власником будинку зазначена [PERSON] , яка померла [INFO] , а далі у графа власник вказано [PERSON] . Далі у технічному паспорті власником зазначений він з відміткою Новософіївської сільської ради Нікопольського району «договір купівлі- продажу № 51 від 24.12.1990 року» (а.с. 9-12). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. На підставі ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі викладеного, суд вважає, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, що він є одноособовим власником будинку за адресою - [ADDRESS] , набувши таке право на підставі договору купівлі-продажу від 24.12.1990 року, укладеного у відповідності до вимог законодавства, що діяло на той час, а тому позові вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved