Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 08 квітня 2014 року звернувся до суду з позовом до Харківської міської ради, у якому просить ухвалити рішення, яким встановити юридичний факт його спільного проживання з жовтня 2005 однією сім'єю з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] до часу відкриття спадщини [INFO], визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину зазначеної квартири після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO], визнати за ним право власності у порядку спадкування за законом на 3/4 частини цієї ж квартири після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 19.11.2008 року зареєстрований і досі постійно мешкає в однокімнатній ізольованій квартирі [ADDRESS], житловою площею 17,1 кв.м., загальною площею 31,9 кв.м. Зазначена квартира за правом власності зареєстрована на ім?я його мачухи, [PERSON], та батька, [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.07.2005 року. [PERSON] та [PERSON] з 10.03.1984 року перебували у шлюбі, [PERSON] зареєстрована за цією адресою з 24.10.1962 року, [PERSON] - з 28.09.1990 року. Батько помер [INFO], заповіту не залишив. З його смертю відкрилася спадщина - 1/2 частина зазначеної квартири. Спадкоємцями [PERSON] за законом першої черги в рівних частках з'явилися дружина померлого та його син. Кожний з них спадщину прийняв, на день її відкриття постійно проживав і був зареєстрований за однією адресою зі спадкодавцем, від прийняття спадщини не відмовлявся. До того ж позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, після чого була заведена спадкова справа. Після смерті [PERSON] його дружина і син успадкували кожний по 1/4 частині спірної квартири, [PERSON] стало належати 3/4 частини квартири, позивачеві - 1/4 її частина. Свої спадкові права в нотаріальній конторі спадкоємці не оформляли. [INFO] померла [PERSON], заповіту не залишила. З її смертю відкрилася спадщина - 3/4 частини спірної квартири. Спадкоємців за законом 1-3 черги в неї немає, єдиним її спадкоємцем за законом четвертої черги є позивач, який спадщину прийняв, на час її відкриття був зареєстрований і постійно проживав за однією адресою зі спадкодавцем, від прийняття спадщини не відмовлявся. До того ж позивач своєчасно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, після чого була заведена спадкова справа. Нещодавно [PERSON] вирішив оформити свої спадкові права на квартиру, але отримав відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину. Перешкодами для оформлення спадку після смерті батька явилася відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру, а для оформлення спадщини після смерті [PERSON] - необхідність встановлення юридичного факту проживання позивача разом зі спадкодавцем однією сім?єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини. Позивач стверджує, що протягом семи років поспіль, а саме з жовтня 2005 року і на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], проживав разом з нею однією сім?єю, з листопаду 2008 року зареєстрований за спірною адресою, увесь час вони з мачухою разом харчувалися, господарювали, мали спільні гроші, взаємні права і обов'язки, [PERSON] слідкувала за витратами сімейних коштів, планувала їх, у 2010 та 2012 роках вони разом замінили вікна на пластикові, у 2006 році придбали морозильну камеру «Норд», за спільні гроші встановили газовий та водяний лічильники, у 2007 році придбали житловий будинок у [ADDRESS], який постійно використовували, як дачу, разом ремонтували цей будинок, обробляли город. Батько позивача являвся інвалідом ВВВ, перебував на диспансерному обліку у лікарні, мав наслідки ЧМТ, отриманої в роки війни, в нього були ампутовані 2-3-4 пальці лівої кисті, він майже нічого не чув, потребував постійного догляду і допомоги. Усе необхідне батькові забезпечував позивач. Під час сумісного проживання [PERSON] мала свої обов?язки: вона стежила за чистотою в квартирі, прибирала, прала, прасувала білизну. В обов'язки позивача входило основне матеріальне забезпечення сім?ї, придбання і доставка продуктів харчування, заготівл на зиму овочів, побутовий ремонт, виклик майстрів з ЖЕО, забезпечення батьків медичним обслуговуванням та ліками. Стосунки в сім?ї були родинні, доброзичливі, один до одного ставилися з повагою, теплом і турботою. У період стаціонарного лікування [PERSON] у 2006 році позивач здав для неї власну кров. Після смерті батька позивач залишився мешкати разом з [PERSON], вони продовжували вести спільне господарство, мали спільний бюджет, позивач здійснював за мачухою постійний догляд, здобував для неї необхідні лікарські препарати, привозив її на прийоми до лікарні. Для доведення цих обставин позивач змушений був звернутися до суду. У судовому засіданні позивач та його представник - адвокат [PERSON], діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 05.02.2014 року та Витягу з договору № 44 про надання правової допомоги від 05.02.2014 року, підтримали позов у повному обсязі і підтвердили обставини, викладені у позовній заяві. Представник відповідача - Харківської міської ради, Тризна Є.В., діючий на підставі довіреністі за № 08-11/5881/2-13 від 30.12.2013 року, до судового засідання з'явився, 29.04.2014 року надав письмові заперечення № 4583/9-14 проти позову, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечуючи проти позову, представник відповідача вважав вимоги безпідставними і необґрунтованими, виходячи з того, що наявність фактичних сімейних відносин задля отримання спадщини потребує документального підтвердження, але позивач не надав жодного доказу на підтвердження того факту, що він останні п'ять років проживав зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю в розумінні ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України, вів з нею спільне господарство, вони мали між собою взаємні права та обов'язки. До того ж спадкодавець без будь-яких для неї перешкод не склала заповіт на ім'я позивача. На думку представника відповідача, позивач не є спадкоємцем після смерті [PERSON] відповідно до норм Цивільного кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, приймаючи до уваги заперечення представника відповідача, допитавши свідків з боку позивача, дослідивши матеріали справи і надані додаткові докази заявлених вимог, приходить до висновку про законність та обґрунтованість позову і можливість його задоволення у повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Вирішуючи справу по суті позовних вимог, суд виходив з положень ч. 1 і 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, які приймають участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 57 Цивільно-процесуального кодексу України доказами являються будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних у якості свідків, пояснень свідків, письмових доказів, речових доказів тощо. Так, судом встановлено, що квартира [ADDRESS] 15.07.2005 року за реєстровим № П-6-17662 зареєстрована у КП «ХМБТІ» за правом власності на ім'я [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.07.2005 року за реєстраційним № 6-05-260135. Правова реєстрація квартири підтверджується копією правовстановлюючого документу на квартиру - свідоцтва про право власності, на зворотному боці якого знаходиться штамп про правову реєстрацію (а.с.12), а також довідкою КП «ХМБТІ» від 24.02.2014 року за № 1100202 (а.с.11). Зазначена квартира є однокімнатною, ізольованою, складається з однієї кімнати, житловою площею 17,1 кв.м., є кухня, площею 6,0 кв.м., сполучена вбиральня, площею 2,8 кв.м., коридор, площею 4,5 кв.м, вбудована шафа, площею 0,7 кв.м. Загальна площа квартири становить 31,9 кв.м. Це підтверджується технічним паспортом, виготовленим 13.02.2014 року (а.с. 13-14). У ч. 1 ст. 355 Цивільного кодексу України зазначено, що майно, яке знаходиться у власності двох або більш осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України загальна власність двох або більш осіб без визначення часток кожного з них в праві власності являється спільною сумісною власністю. На підтвердження того, що позивач [PERSON] є рідним сином стосовно [PERSON], суд отримав свідоцтво про народження позивача [INFO], яке видало Жовтневе районне бюро ЗАЦС м. Харкова 14.05.1959 року на підставі актового запису № 796 (а.с. 15). Зі свідоцтва про одруження, отриманого вдруге 23.03.2002 року на підставі актового запису від за № 152 по відділу РАЦС Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова, вбачається що [PERSON] та [PERSON] з 10.03.1984 року перебували у шлюбі (а.с. 18). [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 19.11.2008 року, про що свідчить паспорт громадянина України на його ім?я [NUMBER], виданий Московським РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області 08.07.2001 року (а.с.7-8). До того ж довідка КП «Жилкомсервіс» за № 10233/2/07-5 від 13.06.2014 року свідчить, що [PERSON], [INFO], з 24.10.1962 року по день смерті [INFO] була зареєстрована в квартирі [ADDRESS]. [PERSON], [INFO], був зареєстрований в квартирі з 28.09.1990 року по 22.07.2009 року та з 21.10.2009 року по день смерті [INFO]. Позивач [PERSON] зареєстрований за цією адресою з 19.11.2008 року (а.с.76). [PERSON] помер [INFO], що вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 16555 від 01.12.2010 року (а.с.19). Заповіту спадкодавець не залишив, про що свідчить Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 37343021 від 12.05.2014 року (а.с.53). Зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина - 1/2 частина спірної квартири. Згідно вимогам ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом чи за законом. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1223 ЦК України у випадку відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у випадку не охвату заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за його життя і народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив, і батьки. У ч. 1 ст. 1226 ЦК України зазначено, що частка у праві загальної сумісної власності спадкується на загальних підставах, а ч. 1 ст. 1267 ЦК України передбачає, що частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом являються рівними. З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець [PERSON] постійно мешкав і був зареєстрований в спірній квартирі, його дружина та син, тобто спадкоємці за законом першої черги відповідно до положень ст. 1261 ЦК України, прийняли спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки на час її відкриття постійно мешкали та були зареєстровані за однією адресою зі спадкодавцем по [ADDRESS]. Частина 3 ст. 1268 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який постійно мешкав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв її, якщо протягом строку, визначеного статтею 1270 Кодексу, він не заявив про відмову від спадку. Крім того, як свідчать відповідь ХДНК № 5 від 19.05.2014 року за № 1515/01-16 (а.с.52) та Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 26915052 від 13.05.2011 року (а.с.20), за даними перевірки архівних матеріалів, що знаходяться на зберіганні у справах П'ятої ХДНК, після померлого [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа № 301/2011, у матеріалах якої знаходиться заява про прийняття спадщини [PERSON], зареєстрована в книзі обліку спадкових справ 13.05.2011 року під № 840. Інших заяв про прийняття або відмову у прийнятті спадщини не подавалося. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Тому суд вважає, що після смерті [PERSON] його дружина і син успадкували кожний по 1/4 частині спірної квартири. [PERSON] після смерті чоловіка стало належати 3/4 частини квартири, позивачеві - 1/4 її частина. Як свідчать матеріали справи, на заяву [PERSON] від 04.05.2014 року про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті батька, яка була зареєстрована в журналі реєстрації вхідної кореспонденції за № 1425/02-14, державний нотаріус ХДНК № 5 Рибкіна О.М. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частину квартири з приводу відсутності оригіналу правовстановлюючого документу і запропонувала для визнання права власності звернутися до суду (а.с.65). Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Враховуючи викладене, суд не бачить правових підстав для відмови у позові [PERSON] у частині визнання за ним права власності у порядку спадкування за законом на 1/4 частину квартири [ADDRESS] після смерті батька, [PERSON], померлого [INFO]. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданним Відділом державної РАЦС по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції на підставі актового запису № 8752 від 18.10.2012 року (а.с.21). Заповіту після її смерті не лишилося, що доведено Інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) за № 37343005 від 12.05.2014 року (а.с.51). Зі смертю [PERSON] відкрилася спадщина - 3/4 частини квартири [ADDRESS]. Встановлено, що спадкоємців [PERSON] 1-3 черги немає, із заявами до нотаріуса про прийняття спадщини після її смерті ніхто не звертався. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] по день смерті була зареєстрована у спірній квартирі. Позивач [PERSON] на час її смерті був зареєстрований за тією ж адресою, тому прийняв спадщину відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Крім того, як свідчать відповідь ХДНК № 5 від 19.05.2014 року за № 1514/01-16 (а.с.50) та Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі за № 32082857 від 20.10.2012 року (а.с.22), за даними перевірки архівних матеріалів, що знаходяться на зберіганні у справах П'ятої ХДНК, після померлої [INFO] [PERSON] була заведена спадкова справа № 735/2012, у матеріалах якої знаходиться заява про прийняття спадщини [PERSON], зареєстрована в книзі обліку спадкових справ 20.10.2012 року під № 1811. Інших заяв про прийняття або відмову у прийнятті спадщини не подавалося. Як свідчать матеріали справи, на заяву [PERSON] від 04.02.2014 року про видачу йому, як спадкоємцю четвертої черги за законом, свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], державний нотаріус ХДНК № 5 Рибкіна О.М. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину спірної квартири, виходячи з того, що у свідоцтві про народження [INFO] [PERSON] серії [NUMBER], виданому 14.05.1959 року РАЦС м. Харкова, вбачається що у графі «мати» народженого зазначена [PERSON], і для здійснення спадкування після [PERSON] відповідно до ст. 1264 ЦК України запропонувала звернутися до суду (а.с.23). У ст. 1258 ЦК України зазначено, що спадкоємці за законом отримують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом отримує право на спадкування при відсутності спадкоємців попередньої черги, усуненні їх від права на спадкування, неприйнятті ними спадщини або відмові від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 Кодексу. Відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини. Позивач просить встановити юридичний факт його спільного проживання разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю з жовтня 2005 року і до часу відкриття спадщини, тобто до [INFO], у квартирі [ADDRESS]. На підтвердження цієї частини позовних вимог суду були надані наступні докази. Це письмова інформація КП «Жилкомсервіс, дільниці № 43» № 831 за 2012 рік (а.с.44), в якій зазначено, що довідка про склад сім'ї з двох осіб ([PERSON] та [PERSON]) надається синові чоловіка [PERSON], [PERSON], який здійснював постійний догляд за батьком, [PERSON], [INFO], померлим [INFO]. На а.с.76 знаходиться довідка № 10233/2/07-05 від 13.06.2014 року КП «Жилкомсервіс, дільниці № 43» аналогічного змісту, з якої вбачається, що [PERSON], як син чоловіка [PERSON], [PERSON], був зареєстрований у спірній квартирі з 19.11.2008 року. На а.с.24 є довідка КП «Жилкомсервіс, дільниці № 43» за № 589 від 22.04.2013 року, яка свідчить про те, що [PERSON], син [PERSON], здійснював постійний догляд за матір?ю, [PERSON] Суду також надана відповідь КУОЗ «ХМЛ № 3» від 26.03.2014 року за № 379, у якій йдеться про те, що батько позивача [PERSON], [PERSON], проживав в спірній квартирі, являвся інвалідом вітчизняної війни, перебував на диспансерному обліку з приводу дисциркуляторної енцефалопатії, наслідків ЧМТ, отриманої в роки війни, наслідків осколкового поранення лівої кисті, ампутаційної кукси 2-3-4 пальців лівої кисті, синдрому Лериша, двостороннього кохлеоневриту, глухуватості 4 ст. За станом здоров'я з 2003 року потребував сторонньої допомоги, спостерігався і лікувався у невропатолога, отоларинголога, хірурга, викликав дільничного лікаря додому, отримував амбулаторне лікування. Зі слів дільничного лікаря, усі необхідні лікарські препарати батькові купував [PERSON] (а.с.29). Також суду надана відповідь КУОЗ «ХМЛ № 3» від 27.02.2014 року за № 262, у якій зазначено, що [PERSON] перебувала на диспансерному обліку цієї лікарні з приводу хронічного бронхіту, ІХС, атеросклеротичного кардіосклерозу, серцевої недостатності, гіпертонічної хвороби, хронічного гепатиту, хронічної залізодефіцитної анемії. У 2006 році двічі знаходилася на стаціонарному лікуванні у терапевтичному відділенні КУОЗ «ХМЛ № 3», з 2012 року спостерігалася у дільничного лікаря-терапевта, в Інституті терапії ім. Малої АМН України. Зі слів дільничного лікаря, усі необхідні лікарські препарати купував [PERSON], він же привозив її на прийоми до поліклініки та на обстеження (а.с.27). З письмової відповіді КУОЗ «Харківський обласний центр служби крові» за № 162 від 04.03.2014 року (а.с.35) вбачається, що [PERSON] 25.04.2006 року здав кров та був внесений до реєстру донорів ХОЦСК. Здана ним кров була зарахована КУОЗ «ХМКЛ № 3». Ця довідка підтверджує пояснення позивача стосовно того, що він сдав кров саме на лікування [PERSON] у період її перебування у стаціонарі КУОХ «ХМКЛ № 3» з 18.04.2006 року по 21.05.2006 року. Крім того, за інформацією начальника Жовтневого РВ ХМУ ГУ МВСУ в Харківській області Меша О.Г. від 27.03.2014 року та письмовими поясненнями [PERSON] (квартира [NUMBER]), [PERSON] (квартира [NUMBER]) та [PERSON] (квартира [NUMBER]) вбачається, що при проведенні перевірки мешканці цих квартир у будинку [ADDRESS] повідомили, що в квартирі [ADDRESS] з 2005 року разом з батьками, [PERSON] та [PERSON], мешкав їхній син, [PERSON], який піклувався та доглядав за своїми батьками, надавав їм необхідну допомогу, вони разом робили заготівли до зими, їздили відпочивати на дачу (а.с.31-33). На а.с.77 знаходиться «Форма-Б», в якій зазначено, що основним наймачем квартири [ADDRESS] була [PERSON] [PERSON] при реєстрації у ці квартирі стосовно основного наймача зазначений у якості сина. На доказ юридичного факту постійного проживання позивача разом зі спадкодавцем [PERSON] однією сім'єю з жовтня 2005 року на час відкриття спадщини у зв'язку з і смертю останньої суд за клопотанням позивача та його представника допитав свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які довгі роки проживають поряд. Зазначені свідки цілком підтвердили пояснення позивача стосовно того, що вони з [PERSON] та її чоловіком, [PERSON], десять років тому почали жити разом однією сім?єю, харчувалися, господарювали, мали спільні гроші та взаємні права і обов'язки, що [PERSON] стежила за чистотою в квартирі, завжди прибирала, прала, прасувала білизну, готувала їжу, позивач, якого вона вважала рідним сином, заробляв гроші, купував і привозив продукти харчування, забезпечував кожного з батьків ліками та медичним обслуговуванням, займався заготівлею овочів на зиму, робив побутовий ремонт, слідкував за технічним станом батьківського автомобілю «Славута», особисто ним керував, возив батьків на дачу, що [PERSON] ставилася до позивача, як до рідного сина, чекала його з роботи, готувала йому вечерю. Так, свідки [PERSON] та [PERSON], неодноразово приходили до [PERSON] і бачили позивача та його речі (портфель, комп'ютер, взуття, футболки, темну куртку, пальто), бачили, як він відпочивав на своєму ліжку. Свідки бачили, як позивач розвішував білизну після прання, а свідок [PERSON] неодноразово зустрічала позивача у магазині, після чого вони разом поверталися додому. Свідки також підтвердили, що сім'я позивача у 2007 році вирішила купити будинок за містом і використовувати його для відпочинку. Вони разом шукали такий будинок, а потім придбали його у [ADDRESS] за спільні гроші. На доказ того, що у [ADDRESS] на ім'я [PERSON] дійсно був куплений будинок, житловою площею 26,70 кв.м., з надвірними будівлями, суд отримав договір купівлі-продажу від 21.09.2007 року, посвідчений ХДНК № 1 за реєстровим № 2-2752 (а.с.74). Суд вважає, що обізнаність позивача стосовно того, який розмір пенсій за життя отримували його батька і мачуха, наскільки збільшилася пенсія [PERSON] після втрати нею свого чоловіка - учасника ВВВ, де саме зберігалися сімейні гроші, на чиє ім'я приходили квитанції по сплаті комунальних послуг, хто саме і в якому ощадбанку сплачував за комунальні послуги, скільки та на яку суму нагорало світло в квартирі, - усе це у сукупності з іншими доказами доводить факт спільного проживання позивача однією сім'єю з [PERSON] до часу відкриття спадщини у зв?язку зі смертю останньої. Свідки [PERSON] та [PERSON], які постійно мешкають у [ADDRESS], підтвердили, що позивач разом з батьками постійно приїжджали до свого будинку, спочатку його ремонтували, потім в ньому відпочивали, обідали, спілкувалися з сусідами, сімейні питання вирішували разом. Свідки вважали їх членами однією сім'ї. Свідок [PERSON] - лікар-терапевт КУОЗ «ХМКЛ № 3», пояснив суду, що разом з [PERSON] проживав його син, [PERSON], який купував батькові необхідні ліки, виконував усі рекомендації стосовно лікування. Свідок неодноразово бачив позивача в квартирі у домашньому одязі, декілька разів саме позивач власними ключами відкривав вхідні двері і впускав лікаря в квартиру, тому у свідка немає сумнівів, що позивач був членом сім'ї [PERSON] та [PERSON] У п. 21 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику по справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш п'яти років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. До спадкоємців четвертої черги належать не тільки жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи тощо. Частиною 2 ст. 256 ЦПК України передбачена можливість встановлення у судовому порядку крім тих, що зазначені у ч. 1 статті, і інших фактів, від яких залежать виникнення, зміна та припинення особистих або майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначений інший порядок їх встановлення. Крім того, у п. 5.1 Роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто на день смерті спадкодавця, вважається таким, що прийняв спадщину. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, будинкова книга та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Приймаючи до уваги надані докази, оцінивши їх, надавши їм відповідну оцінку, дослідивши усі матеріали справи у сукупності, суд приходить до висновку про законність і обґрунтованість позовних вимог і можливість їх задоволення у повному обсязі. Суд вважає, що факт постійного сумісного проживання однією сім'єю з жовтня 2005 року [PERSON] та його мачухи, спадкодавця [PERSON], на час смерті останньої [INFO] знайшов підтвердження у судовому засіданні. Також суд вважає, що встановлення цього юридичного факту дає право позивачеві, як спадкоємцю четвертої черги за законом, отримати право на спадкування 3/4 частин квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] На підставі викладеного й

Outcome: approved