Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом і свої вимоги мотивує тим, що 12.03.2007 р. між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та нею, був укладений Кредитний договір № 014/15-12/2533 (далі Кредитний договір). Відповідно до пункту 2 частини № 1 Кредитного договору кредит надається двома траншами: 1-й транш - 136000 доларів США на придбання нерухомості; 2-й транш - 84000 доларів США на ремонт нерухомості. Згідно п. 1.7.1 частини № 2 Кредитного договору, банк зобовязався здійснити видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитними заявками позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування кредитного рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в банку. Кожний наступний транш надається позичальнику за умови підтвердження ним цільового використання кожного попереднього траншу. Згідно з графіком повернення кредиту та сплати відсотків, банк покладає на позичальника зобовязання, що прямо порушує ст. 192 і ст. 524 ЦК України, оскільки законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом; зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті, що було упущено банком при укладенні даного договору. Після підписання договору, банк перестав виконувати свої зобовязання майже в повному обсязі на поточний рахунок позичальника не було зараховано та не було видано позичальнику жодну суму траншів вказаних у пункті 2 частини № 1 Кредитного договору. Відповідно до пунктів 3.2., 3.4. глави 3 розділу IV Інструкції Національного банку України № 174 банк (філія, відділення) видає з операційної каси за заявою на видачу готівки фізичним особам готівку національної та іноземної валюти з поточних, вкладних (депозитних) рахунків. Банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення видачі готівки плин примірник видаткового касового документа з підписами та відбитком печатки (штампа) банку (філії, відділення), що є підтвердженням про видачу готівки (пункт 3.13. глави 3 розділу IV Інструкції № 174). Видаткового касового документа про отримання коштів, які мали бути зараховані на поточний рахунок, відкритий згідно п. 2 частини № 1 Кредитного договору, вона не отримувала, так як і не отримувала і вказані у договорі кредиту кошти. Банк також порушив істотну умову договору, що стосується його предмету - отримання кредиту в іноземній валюті та використання валюти, як засобу платежу, тому, що банк не мав юридичного права видавати кредит особі, яка не має ліцензії Національного Банку України на отримання кредиту в іноземній валюті. Всупереч Закону України «Про захист прав споживачів» банк не попередив її, як споживача банківських послуг про валютні ризики, які під час виконання зобовязань покладені на споживача, а в даному випадку має місце істотна зміна обставин, внаслідок яких сума кредитного договору збільшилася в чотири рази, відповідно умови даного договору носять дискримінаційний характер. У Кредитному договорі порушені вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Постанови Національного банку України № 168 від 10.05.2007 р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» - договір не прошитий та не скріплений печаткою банку, відсутній чіткий детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом, сторінки договору не пронумеровані, відсутній еквівалент суми іноземної валюти в гривні. Виходячи з того, що кредитор, в момент укладення договору, порушив ряд норм чинного законодавства, перестав виконувати зобовязання згідно умов кредитного договору з моменту його підписання, тому зобовязання в іноземній валюті передбачене Кредитним договором, повинно бути припиненим з моменту його підписання. Просить визнати припиненим зобовязання в іноземній валюті по Кредитному договору № 014/15-12/2533 від 12.03.2007 року. У судове засідання позивач не прибула, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов з наведених підстав підтримав у повному обсязі. Зазначив, що виконання зобовязання за договором відповідачем відбулося в гривнях, чим порушено умови укладеного кредитного договору, оскільки доказів на підтвердження того, що [PERSON] отримала кошти в доларах США не має, за меморіальним ордером від 13.03.2007 р. вона отримала 1111000 гривень, тому зобовязання в іноземній валюті по Кредитному договору № 014/15-12/2533 від 12.03.2007 року слід визнати припиненим. Заборгованість позивач сплачувала у гривнях на гривневий рахунок, тому має повертати борг саме у гривнях. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позов не визнала і в його задоволенні просила відмовити. В обґрунтування заперечень вказала, що відповідач зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі - сума кредиту перерахована на рахунок [PERSON] та виплачена, що підтверджується меморіальним валютним ордером № ТR014/15-12/2533 від 13.03.2007 р., відповідно до якого на рахунок Кт [NUMBER] виконано «загрузка ссуды по договору № 014/15-12/2533 от 12.03.2007 по лицевому счету № 22137422, долар США» зараховано 220 000,00 дол. США (1 111 000,00 грн. гривневий еквівалент). Власником рахунку є [PERSON] і саме вона визначала яку вже валюту знімати чи долари чи гривні, але кошти їй перераховано відповідно до умов кредитного договору. Кредитування в іноземній валюті було здійснено банком на підставі банківської ліцензії № 10 від 11.10.2006 р., дозволу № 10-4 від 11.10.2006 р. та додатку до дозволу № 10-4 від 11.10.2006 р. виданого Національним Банком України. Відповідно до аб. 7 п. 1 Додатку до дозволу № 10-4 від 11.10.2006 р. ВАТ «[PERSON] Аваль» має право здійснювати залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України. Тобто здійснення кредитної операції у валюті (надання кредиту [PERSON] у березні 2007 року) не суперечить вимогам законодавства України. Питання виконання АТ «[PERSON] Аваль» зобовязань за оспорюваним кредитним договором було предметом розгляду по справі № 591/9742/14-ц між тими ж сторонами, та відповідно до ухвали Апеляційного суду Сумської області від 16.02.2015 р. у справі № 592/9742/14-ц встановлено, що АТ «[PERSON] Аваль» виконано зобовязання за кредитним договором № 014/15-12/2533 у повному обсязі. Відповідно до п. 1.7.1 кредитного договору № 014/15-12/2533 [PERSON] здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування кредитного рахунку позичальника та перерахуванням кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в банку. Відповідно до абз. 6 п. 2 частини № 1 кредитного договору: «поточний рахунок - [NUMBER]». Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк свою чергу в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів. Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24.06.2015 р. у справі № 6-535цс15. Позивачем сплачено за кредитним договором 170 тисяч доларів США, несплачена частина становить приблизна 45 тисяч доларів США. Просила відмовити [PERSON] в задоволенні позову у повному обсязі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі та матеріали цивільної справи № 592/9742/14-ц, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне. Судом встановлено наступні обставини. 12.03.2007 р. між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладено Кредитний договір № 014/15-12/2533 за умовами якого банк надав останній кредит в розмірі 220000,00 дол. США двома траншами: 1-й транш 136000 дол. США на придбання нерухомості (нежитлового приміщення заг.пл. 115,3 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Суми пр.Т.Г. Шевченко, 21), 2-й транш 84000 дол. США на ремонт нерухомості на строк до 05.03.2017 р. зі сплатою 12 % річних. Відповідно до п. 1.7.1. частини № 2 Кредитного договору сторони дійшли згоди, що банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною/ними заявкою/ами позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування кредитного рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника в банку. Поточний рахунок 2620 (абз. 6 пункт2 частини № 1 Кредитного договору) (а.с. 5 - 8, 9 - 10). Отримання [PERSON] кредиту відповідно до вказаного договору підтверджується меморіальним валютним ордером № ТR014/15-12/2533 від 13.03.2007 р., відповідно до якого на рахунок Кт [NUMBER] виконано «загрузка ссуды по договору № 014/15-12/2533 от 12.03.2007 по лицевому счету № 22137422, долар США» зараховано 220000,00 дол. США (1111000,00 грн. гривневий еквівалент) (а.с. 22, 45). Рішенням Ковпаківського районного суду міста Суми від 08.12.2014 р. (справа № 592/9742/14-ц) стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «[PERSON] банк Аваль» заборгованість у сумі 52724,95 доларів США та 3654 грн. судових витрат. Судом встановлено, що ПАТ «[PERSON] банк Аваль» має Банківську ліцензію № 10 від 11.10.2006 р., дозвіл № 10-4 від 11.10.2006 р. та додаток до дозволу № 10-4 від 11.10.2006 р., виданий Національним Банком України, на здійснення операцій в іноземній валюті. 12.03.2007 р. між ПАТ «[PERSON] банк Аваль» та [PERSON] укладений договір № 014/15-12/2533, відповідно до якого ПАТ «[PERSON] банк Аваль» надав відповідачу кредит в сумі 220 000 доларів США на строк до 05.03.2017 року зі сплатою 12 % річних (а.с. 27). Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 16.02.2015 р. вищевказане рішення Ковпаківського районного суду міста Суми від 08.12.2014 р. залишено без змін. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що позивачем (ПАТ «[PERSON] банк Аваль») зобов'язання за кредитним договором виконані у повному обсязі - сума кредиту перерахована на рахунок відповідачки ([PERSON]В.) та виплачена, що підтверджується меморіальним валютним ордером № TR014/15-12/2533 від 13.03.2007 р. (а.с. 28, 29). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України о бставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить визнати припиненим зобовязання в іноземній валюті по Кредитному договору № 014/15-12/2533 від 12.03.2007 р. з підстав, передбачених ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, зокрема посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів». Твердження позивача та її представника про те, що відповідач, укладаючи кредитний договір порушив, на їх думку, Закон України «Про захист прав споживачів», не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне. Щодо застосування статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Верховний Суд України у постанові від 02.12.2015 р. по справі № 6-1341цс15 висловив наступну правову позицію, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України враховується судом при застосуванні цих норм права. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За положеннями статей 626 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Підписуючи 12.03.2007 р. Кредитний договір № 014/15-12/2533, позивач [PERSON] своїм підписом засвідчила факт ознайомлення та згоду з умовами цього договору. Факт підписання позивачем кредитного договору, Графіку повернення Кредиту та сплати відсотків та подальше його часткове виконання відповідно до умов договору свідчить про згоду останньої з його умовами. Посилання як на дискримінаційність для позичальника умов договору в частині валюти кредиту доларів США суд вважає необґрунтованими, оскільки незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена, тому, укладаючи кредитний договір в іноземній валюті, сторона приймає на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу. Крім того у Анкеті-заяві на отримання кредиту від 01.03.2007 р. [PERSON] сама зазначила суму кредиту у доларах США (а.с. 36). Також суд вважає необґрунтованими посилання позивача, як на порушення істотної умови договору надання кредиту особі, яка не має ліцензії НБУ на отримання кредиту в іноземній валюті, оскільки в даному випадку відсутні умови для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, адже достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою. Банк як фінансова установа, отримавши в установленому порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з наданням кредитів в іноземній валюті. Банк - ПАТ «[PERSON] банк Аваль» мав банківську ліцензію № 10 від 11.10.2006 р., дозвіл № 10-4 від 11.10.2006 р. та додаток до дозволу № 10-4 від 11.10.2006 р., виданий Національним Банком України на здійснення операцій в іноземній валюті. З даним позовом [PERSON] звернулася до суду лише після предявлення до неї позову банком, винесення рішення суду про стягнення заборгованості за Кредитним договором та набранням рішення законної сили в установленому законом порядку. Доказів того, що під час підписання оспорюваного договору позивач була обмежена у праві вибору кредитної установи та умов кредитування, чи що є інші умови, які є несправедливими суду не надано. Приписами ч. 2 ст. 1056 ЦК України передбачено, що позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до вставленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач мав право протягом чотирнадцяти днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснень причин. Проте, позивач цим правом не скористалась, що свідчить про те, що вона погоджувалася з усіма умовами договору та не вважала їх такими, що порушують її інтереси або умови даного договору носять дискримінаційний характер. Таким чином суд вважає, що при укладені Кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема кредитний договір укладено у письмовій формі, валюту кредиту визначили долари США, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На момент укладення Кредитного договору позивач не заявляла додаткових умов, щодо яких повинно бути досягнуто згоди та в подальшому виконувала його умови. Зважаючи на рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) Кредитний договір не є договором про надання споживчого кредиту, оскільки кредит [PERSON] надавався: перший транш на придбання нерухомості (нежитлового приміщення), 2 - й транш на ремонт нерухомості (пункту 2 частини № 1 Кредитного договору № 014/15-12/2533 від 12.03.2007 р.). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України. Позивачем не доведено обставини на які вона посилається як на підставу позову, зокрема, щодо невідповідності кредитного договору змісту актам законодавства України, порушення відносно неї відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та односторонньої відмови відповідача від зобов'язання. З огляду на встановлені судом факти, надані та оцінені докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнати припиненим зобовязання в іноземній валюті по Кредитному договору № 014/15-12/2533 від 12.03.2007 р., укладеного між відкритим акціонерним товариством «[PERSON] Аваль» та [PERSON], а відтак позовні вимоги є необґрунтованими і в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed