Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-31 00:00:00

Позивач 28 серпня 2019 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення занадто отриманих коштів державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною». В обґрунтування позову зазначив, що за зверненням [PERSON] від 24 грудня 2014 року було взято на облік, як внутрішньо-переміщену особу, також на підставі заяви від 25 грудня 2014 року була призначена виплата державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною» на малолітню дитину [PERSON] , [INFO] з 01 листопада 2014 року по [INFO] у розмірі 900 грн. 20 коп. (грошове забезпечення прийомного батька/матері), з 01 листопада 2014 року по 20 липня 2014 року у розмірі 2 572 грн. 00 коп. (державна соціальна допомога дітям-сиротам). 25 січня 2016 року до позивача надійшов лист органу опіки та піклування Селидівської міської ради від 22 січня 2016 року № 02-20ц/5-64 про припинення будь яких видів державної допомоги [PERSON] , у зв`язку з відсутністю на території Селидівської міської ради. У зв`язку з несвоєчасним повідомленням [PERSON] про зміну обставин, що впливають на призначення державної допомоги виникла переплата та Рішенням начальника УСЗН від 26 січня 2016 року було вирішено з 01 березня 2016 року припинити виплату державної допомоги та утримати з відповідача занадто отримані кошти грошової допомоги за період з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 100%. Загальна сума нарахованої допомоги за вказаний період склала 3 036 грн. 45 коп. Просить стягнути з [PERSON] на користь УСЗН Селидівської міської ради занадто отримані кошти державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною» за період з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року у сумі 3 036 грн. 45 коп.. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 20 вересня 2019 року відкрито провадження по даній справі та в порядку спрощеного провадження призначено судовий розгляд. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив суд слухати справу без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Згідно ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження. Дослідивши надані суду докази, судом встановлено, що на підставі заяв відповідача, [PERSON] та неповнолітня [PERSON] з 14 грудня 2014 року знаходяться на обліку в УСЗН Селидівської міської ради, як особи переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, відповідно до довідки № 1428013557 від 24 грудня 2014 року та фактичне місце проживання/перебування останніх є: [ADDRESS] . Крім того, [PERSON] з 25 грудня 2014 року знаходилась на обліку в УСЗН Селидівської міської ради, як отримувач щомісячної державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною» в період з 01 листопада 2014 року по 20 липня 2024 року. Згідно копії свідоцтва про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області 15 березня 2012 року, [PERSON] народилась [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 155. Відповідно до рішення Виконавчого комітету Сніжнянської міської ради від 11 квітня 2012 року № 152 «Про створення прийомної сім`ї на базі сім`ї [PERSON] і [PERSON] та влаштування малолітньої [PERSON] до прийомної сім`ї», створено прийомну сім`ю на базі [PERSON] та [PERSON] . Передано з 13 квітня 2012 року на виховання та спільне проживання до прийомної сім`ї [PERSON] та [PERSON] малолітню [PERSON] , яка народилась [INFO] . Згідно до повідомлення Селидівської міської ради Донецької області № 02-20н/5-64 від 22 січня 2016 року, орган опіки та піклування Селидівської міської ради повідомив, що на території міської ради станом на 22 січня 2016 року фактично проживає 2 дітей які прибули з тимчасово окупованих територій або з районів проведення антитерористичної операції (м. Донецьк, м. Авдіївка) та виховуються в родині опікунів ( [PERSON] та [PERSON] ). Просили припинити виплати, усім іншим опікунам, піклувальникам, прийомним батькам, [PERSON] та іншим, державної допомоги на дітей, у разі їх отримання. Рішенням начальника УСЗН Селидівської міської ради від 26 січня 2016 року [PERSON] припинена виплата допомоги з 01 березня 2016 року та вирішено утримати занадто отримані кошти допомоги за період з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 100 %. Згідно довідки № 4509 від 19 квітня 2016 року, [PERSON] за період 01 листопада 2014 року по 29 лютого 2016 року призначено державну соціальну допомогу дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною», переплата допомоги за період з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року складає 3928 грн. 50 коп., було погашено 892 грн. 05 коп. та залишок переплати становить 3036 грн. 45 коп. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. В силу ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» громадяни України, в сім`ях яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України. Доданими до позову матеріалами підтверджується, що відповідач [PERSON] та малолітня [PERSON] є громадянами України, мають такі ж самі конституційні права як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною», за ознакою місця проживання (перебування). Відповідно до ст. 16 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» допомога на дітей, над якими встановлено опіку чи піклування, призначається особам, призначеним в установленому законом порядку опікунами чи піклувальниками дітей, які позбавлені батьківського піклування. Така допомога вважається власністю дитини. Отже, для громадян України єдиною обов`язковою умовою, яка надає право на отримання вказаної державної допомоги, є виховання та проживання у сім`ї неповнолітньої дитини. Порядок надання та механізм надання державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною» регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року № 81, якою затверджено «Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками-вихователями і прийомними батьками за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною». Відповідно до п. 2 Порядку (в редакцій станом на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 22 січня 2016 року), державна соціальна допомога на дітей (далі - соціальна допомога) призначається в грошовій формі батькам-вихователям на кожну дитину-вихованця і прийомним батькам на кожну прийомну дитину. Пунктом 4 Порядку, (в редакцій станом на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 22 січня 2016 року), призначення і виплата соціальної допомоги та грошового забезпечення здійснюються управлінням праці і соціального захисту населення районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, структурним підрозділом з питань праці і соціального захисту населення виконавчого органу міської, районної у місті ради (далі - уповноважений орган) дитячому будинку сімейного типу або прийомній сім`ї на підставі підготовлених службою у справах дітей документів, що зберігаються протягом п`яти років після припинення виплати соціальної допомоги та грошового забезпечення. Пунктом 5 Порядку, (в редакцій станом на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 22 січня 2016 року) визначено, що Уповноважений орган призначає соціальну допомогу та грошове забезпечення за заявою батьків-вихователів і одного з прийомних батьків, до якої додаються: рішення районної, районної у міста Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради про влаштування дитини до дитячого будинку сімейного типу або прийомної сім`ї; документи, що підтверджують статус дитини; довідка органу державної виконавчої служби про розмір аліментів; довідка з місця навчання про розмір стипендії; копія виписки із акта огляду медико-соціальної експертної комісії або медичного висновку лікарсько-консультативної комісії лікувально-профілактичного закладу про дитину-інваліда, виданих в установленому МОЗ порядку. Відповідно до п. 8 Порядку, (в редакцій станом на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 22 січня 2016 року) У разі зміни розміру пенсії, аліментів, стипендії чи державної допомоги батьки-вихователі або прийомні батьки зобов`язані повідомити про це уповноважений орган для проведення відповідного перерахунку розміру раніше призначеної соціальної допомоги. У разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування або влаштування в дитячий будинок сімейного типу, прийомну сім`ю до розрахунку розміру соціальної допомоги на таку дитину не включається розмір призначеної державної допомоги на дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Згідно п. 11 Порядку (в редакцій станом на час виникнення спірних правовідносин, тобто станом на 22 січня 2016 року), соціальна допомога та грошове забезпечення виплачуються щомісяця не пізніше 20 числа уповноваженим органом через банківську установу або державне підприємство поштового зв`язку за місцем проживання дитини у дитячому будинку сімейного типу або прийомній сім`ї. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян (у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо), стягуються згідно з законом. Представник позивача в обґрунтування позову посилався на те, що відповідачем не повідомлено позивача про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги, а тому є підстави застосування ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», згідно якого суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян у результаті приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Таким чином, Управління соціального захисту населення Селидівської міської ради, як позивач, зобов`язаний довести, що суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку відповідача у результаті приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги У правовідносинах, що виникли між сторонами, вбачається спір про стягнення з фізичної особи надміру виплачених коштів, а саме стягнення занадто отриманих коштів державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною», що фактично є спором щодо повернення безпідставно набутого майна. Підстави для стягнення надмірно виплаченої допомоги дітям-сиротам та дітям, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною» передбачені п. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», а саме: одержувачі державної допомоги зобов`язані повідомляти органи, що призначають і здійснюють виплату державної допомоги, про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Суми державної допомоги, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку громадян якщо у результаті подання документів із свідомо неправдивими відомостями, неподання відомостей про зміни у складі сім`ї, приховування обставин, що впливають на виплату державної допомоги тощо. В даному випадку, позивачем виплата допомоги проведено добровільно, разом з тим, із наданих позивачем доказів не вбачається недобросовісність з боку набувача, що виразилося у його зловживанні та приховувані обставин, що впливають на виплату державної допомоги. Крім того, позивачем не зазначено у чому полягає зловживання та не зазначено, яку інформацію приховав відповідач. Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08.11.2005 року якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними. У справі «Ілашку та інші проти Молдови та Росії» ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем «Молдавської Республіки Придністров`я» (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників. У пункті 333 цього рішення ЄСПЛ зазначив: «Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації (наприклад, сепаратиський режим, військова окупація), держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією». Як зазначив Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 09.06.2017 року в справі К/800/18565/17, право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Основного Закону України) і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Згідно ч. 2 ст. 7 Закону України від 20.10.2014 року № 1706- VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII) Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Утверджуючи та забезпечуючи права і свободи громадян, держава окремими законами встановила певні соціальні пільги, компенсації і гарантії, що є складовою конституційного права на соціальний захист і юридичними засобами здійснення цього права, а тому відповідно до частини 2 статті 6, частини 2 статті 19, частини 1 статті 68 Конституції України вони є загальнообов`язковими, однаковою мірою мають додержуватися органами державної влади, місцевого самоврядування, їх посадовими особами. Невиконання державою своїх соціальних зобов`язань щодо окремих осіб ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави, що закономірно призводить до порушення засад соціальної правової держави. Зазначені вимоги до держави викладені і у статті 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої), вчиненої 3 травня 1996 року у м. Страсбурзі, яка підписана від імені України 7 травня 1999 року у м. Страсбурзі, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року, відповідно до якої держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення. Таким чином, право відповідача на отримання допомоги є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Крім того, суд зауважує, що відповідач та малолітня дитина [PERSON] , як громадяни України мають право на соціальний захист від держави, який передбачає комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на захист добробуту кожного члена суспільства. Забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, держава зобов`язується забезпечити дитині захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідач в сім`ї якої виховуються та проживає малолітня дитина, має право на державної соціальної допомоги дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, грошового забезпечення батьками вихователями і прийомним батькам за надання соціальних послуг у дитячих будинках сімейного типу та прийомних сім`ях за принципом «гроші ходять за дитиною». Слід також зауважити, що рішення УСЗН Селидівської міської ради, яке було прийнято 26 січня 2016 року, [PERSON] припинена виплата допомоги з 01 березня 2016 року та вирішено утримати занадто отримані кошти допомоги за період з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року у розмірі 100 %, однак рішенням не конкретизовано, чому необхідно припинити виплату допомоги відповідачу та саме рішення ухвалене раніше періоду переплачених сум допомоги. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість позовних вимог, оцінивши досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, оскільки позивачем не доведено, що має місце недобросовісність з боку відповідача з приводу не надання інформації про зміну всіх обставин, що впливають на виплату допомоги. Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати на підставі ст. 141 ЦПК України відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed