Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-09 00:00:00

Позивач 24.01.2017 року звернулася до суду з позовом та, з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, просила розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 04.09.2004 року та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову до суду і до їх повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 04.09.2004 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через різницю характерів та різні погляди на життя, у зв'язку з чим між сторонами постійно виникали непорозуміння, які привели до взаємного відчуження. Вказує, що на теперішній час шлюбні відносини з відповідачем фактично припинені, спільне господарство не ведеться. Вважає, що збереження сім'ї неможливе, проти примирення заперечує. Додатково посилається на ту обставину, що з відповідача підлягають до стягнення аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дітей. Свої вимоги в цій частині мотивує тим, що відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, а позивач не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дітей. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки чи чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04.09.2004 року, про що свідчить відповідне свідоцтво про одруження від 04.09.2004 року, актовий запис № 1194 (а.с.9). Від цього шлюбу мають синів - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). Судом також встановлено, що шлюб сторін існує лише формально, їх сім'я розпалась і не може бути поновлена. Сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. В судовому засіданні позивач пояснила, що вона втратила почуття кохання до відповідача, а тому примирення є неможливим, а перебування у шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам. Аналізуючи матеріали справи, приймаючи до уваги вимоги чинного законодавства згідно якого шлюб ґрунтується на взаємній згоді чоловіка та дружини, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження сім'ї неможливе, а тому шлюб сторін слід розірвати. Спірні питання щодо поділу майна між сторонами, на даний час відсутні. Сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишаються проживати з матір'ю. Крім того, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, відповідно до ст.ст. 181, 183, 184 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються у частці від доходу матері, батька або при нерегулярному, мінливому доході, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, - у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Встановлено, що позивачка не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дітей, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності, відвідування навчальних закладів та кружків. Договори про припинення права на аліменти у зв'язку з передачею права власності на нерухоме майно та/ або про сплату аліментів між сторонами не укладалися. Вбачається, що відповідач знаходиться у працездатному віці, працює, та має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Так, згідно з ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Суд враховує, що відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягнення аліменти на утримання [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.01.2017 року і до їх повноліття. При визначенні вказано вище розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача та вважає, що такий розмір аліментів останній може надавати на утримання дітей, що останнім не заперечувалося. З огляд на викладене, вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн., а також на корить держави в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved