Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.09.2016 року звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на ? ідеальну частку в спільній сумісній власності подружжя та з урахуванням заяв про зміну предмета позову та уточнення позовних вимог просила здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за нею право власності на ? ідеальну частку в 29/50 частках в будинку за адресою м Вінниця, вул. Південна 18, що становить 29/100 часток в наведеному будинку. Просила також стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Позивач мотивувала свої вимоги тим, що з 30.12.1997 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19.12.2011 року (набуло законної сили 30.12.2011 року) було розірвано. Спірна частина, а саме 29/50 часток житлового будинку по вул. Південна 18, придбана позивачем та відповідачем 15.03.2005 року за спільні кошти під час зареєстрованого шлюбу, а тому є спільним сумісним майном подружжя, а тому підлягає поділу у рівних частках. Спір виник у звязку з тим, що під час укладення договору купівлі продажу спірної частини житлового будинку було вирішено оформити її на відповідача. На даний час відповідач не визнає право позивача на ? частину в спірній нерухомості, а тому враховуючи неприязні відносини, що склались між сторонами позивач звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, просила розглядати справу у її відсутність, зазначила, що змінені позовні вимоги вона підтримує та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не зявився, повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на позицію позивача, яка не заперечувала проти розгляду справи в порядку заочного провадження, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до переконання в тому, що змінені позовні вимоги в їх останній редакції від 22.12.2016 року підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 30.12.1997 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 19.12.2011 року у справі № 2 1391/11 - розірвано. Вказане рішення суду набуло законної сили 30.12.2011 року. (а.с.6,7). Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Таким чином сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.12.1997 року по 30.12.2011 року. Відповідно до Договору купівлі-продажу частки будинку від 15.03.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №222, що згідно витягу з Державного реєстру правочинів (номер витягу 779175 від 15.03.2005 року) зареєстровано за № 500349 (номер правочину) в Державному реєстрі правочинів, відповідачем по справі [PERSON] під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] придбано 29/50 частки житлового будинку за адресою м. Вінниця, вул. Південна, буд. 18. До складу частки будинку входять кухня 2 1, житлові кімнати 2 2, 2 3, житловою площею 35,8 кв.м. (а.с. 13 22). Як встановлено судом, при посвідченні вказаного правочину визначену Договором частку будинку, що у м. Вінниці, по вул. Південна 18, у розмірі 29/50 часток, в цілому оформлено на імя відповідача. Встановленим судом фактичним обставинам у справі відповідають правовідносини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України та ЦК України зокрема, в частині щодо права спільної сумісної власності подружжя, здійснення останнім цього права, способів та порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Частиною 2 статті 60 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до статей 68, 69 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте під час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело та час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. (ст.ст. 69,70 СК України). Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом; у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частиною 1 статті 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 29/50 часток житлового будинку, за № 18, що розташований у м. Вінниці по вул. Південній, спір щодо якого розглядається судом, придбано сторонами в період шлюбу, а тому вказана частка будинку є обєктом права спільної сумісної власності. Іншого судом не встановлено, будь яких доказів протилежного суду не надано. Враховуючи визначену законом презумпцію рівності часток подружжя у спільній сумісній власності, спірна частка в будинку, що у м. Вінниці, по вул. Південній 18, в розмірі 29/50 часток підлягає поділу між позивачем та відповідачем у рівних частках, тобто за позивачем слід визнати право власності на ? ідеальну частку в 29/50 частках в будинку за адресою м Вінниця, вул. Південна 18, що становить 29/100 часток (29/50 : 2 =29/100). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Враховуючи викладене вище, позов в його останній редакції підлягає задоволенню у повному обсязі. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1944,4 грн., що дорівнює 1% вартості 29/50 частки спірного житлового будинку, разом з тим 22.12.2016 року позивачем зменшено позовні вимоги, зокрема вона просила визнати право власності на ? ідеальну частку в 29/50 частках в будинку за адресою м Вінниця, вул. Південна 18, що становить 29/100 часток. Враховуючи викладене вище, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 972,2 грн. в якості компенсації сплаченого позивачем судового збору, відповідно до ст. 88 ЦПК України. Надміру сплачену суму судового збору, враховуючи зменшення позовних вимог, позивач не позбавлена права повернути за відповідним рішенням суду, у разі внесення на розгляд суду відповідної заяви. Вимога позивача про стягнення з відповідача 900 грн., як вартості витрат, понесених позивачем за здійснення оцінки вартості 29/50 часток будинку № 18, по вул. Південній в м. Вінниці, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки такі витрати, згідно ст. 79 ЦПК України не є судовими витратами, а є витратами, що повязані з збиранням позивачем відповідних доказів. Враховуючи наведене, така вимога не підлягає до задоволення. Вимога позивача про стягнення вартості оцінки майна не є позовною в розумінні закону, а тому позов підлягає до задоволення у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved