Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 вересня 2017 року звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому прохає: визнати розірваним в односторонньому порядку договір № 55 оренди земельної ділянки, розташованої на території Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER], загальною площею 4,12 га, укладений 1 березня 2008 року між нею та АФ «Вересень», який зареєстровано у Глобинському районному центрі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України», запис №040955300069 від 30.06.2009 року; зобов'язати АФ «Вересень» передати їй за актом приймання-передачі вище вказану земельну ділянку в стані, в якому вона була передана в оренду; стягнути з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору. Мотивувала тим, що вона є власником вказаної земельної ділянки, що підтверджується відповідним правовстановлюючим документом. 01 березня 2008 року між нею та відповідачем АФ «Вересень» було укладено договір № 55 оренди вказаної земельної ділянки, який зареєстровано у Глобинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що зроблено відповідний запис. Договір укладено на 10 років. Його умовами передбачено розірвання договору в односторонньому порядку в разі невиконання однією із сторін своїх зобов'язань. Договір не передбачає, що невиконання повинно мати систематичний характер. Оскільки відповідач порушує строки сплати орендної плати, листом від 04 серпня 2017 року вона повідомила його про те, що розриває договір оренди в односторонньому порядку і прохає передати їй земельну ділянку за актом приймання-передачі у вигляді, в якому вона була передана в оренду. Відповідач не повертає земельну ділянку, тому своє право володіння та користування земельною ділянкою вона змушена захищати в судовому порядку. Позивач [PERSON], її представник - адвокат Гольдінова О.В. у судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. В заяві, адресованій суду, прохали розглянути справу за їх відсутності, вказали, що позов підтримують, згодні на ухвалення заочного рішення в разі неявки представника відповідача . Представник відповідача - АФ «Вересень», у судове засідання не з'явився. Належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Заперечень на позов не надав. Відповідно до ст. ст.223, 280-281 ЦПК України суд ухвалив судове засідання провести у відсутності сторін, в порядку заочного розгляду, на підставі наявних в справі доказів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В порядку п. 9 ч. 1 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Суд, враховуючи думку представника позивача, достатність матеріалів, доказів, що відповідач повідомлений в установленому законом порядку про дату розгляду справи, від якого не надійшло відзиву та ніяких заяв про перенесення розгляду справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи у відповідності зі ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 4,12 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], розташована на території Погребівської сільської ради Глобинського району Полтавської області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку, виданим 17 січня 2006 року на її ім'я Глобинською райдержадміністрацією, серія ЯА № 913000. 01 березня 2008 року між [PERSON], як орендодавцем, та відповідачем АФ «Вересень», як орендарем, строком на 10 років був укладений договір № 55 оренди вищевказаної земельної ділянки. Договір зареєстровано у Глобинському районному відділі Полтавської регіональної філії ДП «Центр ДЗК», запис у Державному реєстрі земель №040955300069 від 30.06.2009 року . Згідно акту приймання-передачі від 01 березня 2008 року [PERSON] передала АФ «Вересень» дану земельну ділянку в строкове платне користування. В п.9 договору оренди землі зазначено, що орендна плата вноситься орендарем у натуральній формі в розмірі 2,5 % від грошової оцінки земельної ділянки рослинницькою продукцією, яка вирощується орендарем. Згідно п.11 договору орендна плата вноситься у строк з 1 серпня по 31 грудня . Пунктом 39 договору передбачено, що розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку допускається. Умовою розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання однією із сторін своїх зобов'язань. Як вбачається зі змісту позовної заяви, орендна плата за користування земельною ділянкою за 2016 рік виплачена позивачу [PERSON] в лютому 2017 року, тобто з порушенням п. 11 Договору. 04 серпня 2017 року орендодавець направив відповідачу АФ «Вересень» письмову заяву про припинення дії договору оренди № 55 земельної ділянки внаслідок його розірвання ним в односторонньому порядку, в якому прохав орендаря передати йому земельну ділянку за актом приймання-передачі. Відповідач земельну ділянку не повернув, тому вбачається спір про право. Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Відповідно до статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За приписом статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Ч.1 статті 6 цього Закону встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. За змістом частин 1, 4 статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. Відповідно до ч.1 статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно статей 11,13,15 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини; цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно ч. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За ч. 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Відповідно до ч. 3 статті 651 Цивільного кодексу України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Таким чином, законодавець допускає розірвання договору в односторонньому порядку в разі, якщо це передбачено умовами договору. Укладаючи договір оренди землі, сторони узгодили усі умови (пункти) договору, визначились з їх змістом, а тому він є укладеним. Пункт 39 договору № 55 оренди землі, на момент його підписання, передбачав розірвання договору в односторонньому порядку, а отже, сторони на час укладення цього договору таке право погодили. Волевиявлення сторін засвідчено підписами орендаря та орендодавця. Умовою одностороннього розірвання договору в п. 39 зазначено невиконання однією із сторін своїх зобов'язань. При цьому договір не передбачає, що таке невиконання повинно мати систематичний характер. Тобто, сторони добровільно погодили більш жорстку умову припинення (розірвання) договору оренди землі, в порівнянні із приписом Закону України «Про оренду землі». Одностороннє розірвання договору фактично зафіксоване в листі позивача від 04 серпня 2017 року до АФ «Вересень», але це не визнано відповідачем, який земельну ділянку не повернув. Тому цей факт слід встановити в судовому порядку з зобов'язанням відповідача повернути позивачу належну йому на праві власності земельну ділянку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач документально підтвердив, що сплатив судовий збір у сумі 1280 грн. (за дві вимоги немайнового характеру) , тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на його користь.

Outcome: approved