Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

Позивач 12 жовтня 2012 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.3). В обґрунтування позовних вимог вказав, що 18 лютого 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 147/гр., відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 16 800,00 грн. на поточні потреби, терміном по 17 лютого 2011 року, включно та сплачувати банку плату у розмірі 24% (двадцять чотири) процентів річних. Згідно до п. 3.3.3 Кредитного договору Позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частинами кредитні кошти, сплачувати проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу Банку сплачувати можливі штраф та пеню. Позивач свої зобов'язання по кредитному договору виконав в повному обсязі, кредит надав, однак відповідач свої зобов'язання не виконав, допустив прострочення виконання кредитних зобов'язань, внаслідок чого за ним, станом на 08 жовтня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 32 567,45 грн., а саме: - заборгованість по кредиту - 15 113,89 грн.; - заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом - 15 311,71 грн.; - штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування в сумі - 2 141,85 грн. Оскільки відповідач добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач змушений був звернутись до суду та просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості у розмірі 32 567,45 грн. та судові витрати по справі. Заочним рішенням суду від 26 грудня 2012 року позовні вимоги ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк» задоволено (а.с.52). Не погодившись із заочним розглядом справи, відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення суду від 26.12.2012 року (а.с.59-60). Ухвалою суду від 31 липня 2014 року скасовано заочне рішення суду від 26.12.2012 року, а справу призначено до судового розгляду в загальному порядку (а.с.76). В судове засідання позивач, в особі свого представника, діючого на підставі довіреності, не з'явився. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності (а.с.50). Відповідач в особі свого представника за довіреністю - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Заперечував проти позовних вимог в повному обсязі. Вступна та резолютивна частини рішення проголошені в судовому засіданні, повний текст рішення складений 29 серпня 2014 року. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу укладеного кредитного договору, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням його виконання. Суд, з'ясувавши обставини справи, перевіривши їх наданими доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обов'язків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. В ході судового розгляду справи встановлено, що 18 лютого 2008 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № 147/гр., відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 16 800,00 грн., зі сплатою 24% процентів на рік, строком користування до 17 лютого 2011 року, включно (а.с. 6-9). Відповідно до п.п. 3.3.3 кредитного договору, позичальник зобов'язаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами договору, а також, не пізніше визначеного п.1.3. цього договору терміну (до 17.02.2011 року), повернути банку всю суму наданих кредитних коштів, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також на вимогу банку сплатити можливу неустойку (штраф/пеню). Однак, в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов'язання не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за ним, станом на 08 жовтня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 32 567,45 грн., а саме: заборгованість по кредиту - 15 113,89 грн.; заборгованість по відсоткам за користуванням кредитом - 15 311,71 грн.; штраф за пропуск платежів, за несвоєчасне погашення кредиту, сплату процентів за користування в сумі - 2 141,85 грн. (а.с.4-5). Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно застосовуються. Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними з його боку та підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути з [PERSON] на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 32 567,45 грн. Крім того згідно статті 88 ЦПК України, оскільки позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір, і його вимоги задоволені, з відповідача належить стягнути на користь позивача судовий збір у розмірі 325,67 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved