Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

Позивач 16.02.2017 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, обґрунтовуючи який, зазначає, що 30.03.2014 року о 05 год. 00 хв. в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області по вул. Шевченка, сталася ДТП учасниками якої є вона та відповідач. За фактом даної ДТП прокуратурою Київської області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014110100000486, яким встановлено, що в результаті протиправних дій відповідача, позивач отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді двох саден передньої поверхні гомілки, синців лівого стегна, правого колінного суглобу і правої гомілки, синців обличчя, струсу головного мозку,що спричинили короткочасний розлад її здоровя на строк понад 6 днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень. Згідно листка непрацезданості серії АГИ № 646888 позивач знаходилася на амбулаторному лікуванні з 31.03.2014 р. по 23.04.2014 р. Постановою від 28.05.2014 р. кримінальне провадження №12014110100000486 було закрито у звязку з відсутністю в діях відповідача складу кримінального правопорушення та виділено з матеріалів кримінального провадження копії матеріалів для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124,130 КУпАП за порушення ним п. 2.9. та 12.3. ПДР України. Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2014 р. відповідач визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Постановою судді Апеляційного суду Київської області від 28.08.2014 p., апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2014 р. залишено без змін. Згідно висновку звіту про оцінку даного ТЗ: вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta з урахуванням ПДВ складає 206 120,44 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Ford Fiesta в результаті його пошкодження при ДТП, складає 91 009,15 грн. Тобто вартість матеріального збитку дорівнює ринковій вартості автомобіля на момент даної ДТП, яка склала 91 009,15 грн., оскільки, при вартості відновлювального ремонту у 206 120,44 грн., такий ремонт є економічно недоцільним і автомобіль вважається знищеним. Згідно наказу МТСБУ 13.01.2015 р. було перераховано позивачу на її картку ПАТ «Приват Банк» відшкодування в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується випискою ПАТ «Приват Банк» по картковому рахунку позивача. Таким чином, завданий позивачу матеріальний збиток у 91 009,15 грн. було частково відшкодовано МТСБУ в сумі 50 000,00 грн. у вигляді страхового відшкодування в межах страхової суми, тому з відповідача підлягає стягненню залишок невідшкодованого матеріального збитку в розмірі 41 009,15 грн. з нарахуванням за період заборгованості з 31.03.2014 року по 13.01.2017 року індексу інфляції в сумі 39033,91 грн.; трьох відсотків річних за період з 31.03.2017 року по 08.02.2017 року в сумі 3522,29 грн., а також на проведення експертного дослідження в сумі 2940,00 грн. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 50\~000 грн. та судовий збір в розмірі 1\~365,06 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причину неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. Відповідно до вимог ст. ст.\~169,\~224 Цивільного процесуального кодексу України\~суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи представник позивача не заперечує. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.2 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до вимог частини 4 вказаної статті постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.6 постанови №4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Зазначені позивачем обставини ДТП повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи. Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.03.2014 року близько 05 год. 00 хв. в с. Вишеньки Бориспільського району Київській області по вул. Гагаріна, водій [PERSON], керуючи автомобілем [NUMBER], під час руху був неуважним, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на автомобіль [NUMBER], який знаходився за межами проїзної частини без руху та в якому перебувала [PERSON] та пасажир [PERSON] Внаслідок даної ДТП позивач отримала легкі тілесні ушкодження, а належний їй транспортний засіб зазнав механічних ушкоджень. За фактом даної ДТП прокуратурою Київської області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12014110100000486, яким встановлено, що в результаті протиправних дій відповідача, позивач отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді двох саден передньої поверхні гомілки, синців лівого стегна, правого колінного суглобу і правої гомілки, синців обличчя, струсу головного мозку, що спричинили короткочасний розлад її здоровя на строк понад 6 днів і за цією ознакою відносяться до легких тілесних ушкоджень. Постановою від 28.05.2014 р. слідчим прокуратури Київської області кримінальне провадження № 12014110100000486 було закрито у звязку з відсутністю в діях [PERSON]Г складу кримінального правопорушення та виділено з матеріалів кримінального провадження копії матеріалів для притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. (а.с. 15-18) Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2014 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. (а. с. 9-10) Постановою судді Апеляційного суду Київської області від 28.08.2014 p., апеляційну скаргу відповідача залишено без задоволення, а постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 25.07.2014 р. залишено без змін. (а. с. 11-12) Згідно листка непрацездатності серії АГИ № 646888 позивач знаходилася на амбулаторному лікуванні з 31.03.2014 р. по 23.04.2014 р. (а.с. 50) Згідно розширеної довідки № 9368293 про дорожньо-транспортну пригоду на момент ДТП автомобіль [NUMBER], яким керував відповідач відсутній поліс обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або страховий сертифікат «Зелена карта». Зазначене підтверджується витягом з централізованої бази даних МТСБУ. Відповідно до евказаної довідки цивільно-правова відповідальність позивача була застрахована за полісом виданим ПАТ «СК «Країна».(а.с. 13-14) У відповідності до вимог п. 41.1. ст. 41 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ (моторне (транспортне) страхове бюро України) за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Посилаючись на цю норму позивач звернулась до МТСБУ з заявою про страхове відшкодування. На замовлення МТСБУ, субєктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] було проведено оцінку належного позивачу автомобіля [NUMBER] номер кузова [NUMBER]. Згідно висновку звіту № 542 від 06.05.2014 р. про оцінку даного ТЗ: вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Fiesta номер кузова [NUMBER], з урахуванням ПДВ складає 206 120,44 грн.; вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля Ford Fiesta номер кузова [NUMBER] в результаті його пошкодження при ДТП, складає 91 009,15 грн. (а.с. 19-43) У відповідності до вимог п.9.2. ст. 9 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілих становить 50 000,00 грн. на одного потерпілого. Згідно наказу № 6660 від 22.12.2014 р. МТСБУ 13.01.2015 р. було перераховано позивачу на її картку ПАТ «Приват Банк» відшкодування в сумі 50 000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 9022 від 12.01.2015 року (а.с. 49) У відповідності до ч. 1 ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 Цивільного Кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 Цивільного Кодексу України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ч.1 ст. 1194 Цивільного Кодексу України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином, оскільки завданий позивачу матеріальний збиток у 91 009,15 грн. було частково відшкодовано МТСБУ в сумі 50 000,00 грн. у вигляді страхового відшкодування в межах страхової суми, то відповідно до вищевказаних норм законодавства з відповідача підлягає стягненню залишок невідшкодованого матеріального збитку в розмірі 41 009,15 грн. З приводу стягнення з відповідача нарахованих позивачем, відповідно до ст. 526 та ч. 2 ст. 625 ЦК України індексу інфляції та трьох проценті річних від простроченої суми за період з 31.03.2014 року по 13.01.2017 року, слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Відтак, грошовим слід вважати будь-яке зобовязання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обовязок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного положення ст. 625 ЦК регулюють зобовязальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 3 ст. 11 ЦК, в якій йдеться про те, що цивільні права та обовязки у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, із рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить в них ясність та визначеність. Відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності. Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК про обовязок боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди. Таку правову позицію щодо питання неможливості застосування положень\~ст.625 ЦК України\~до не договірних зобовязань висловив ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму інформаційному листі від 16 січня 2013 р.№ 10-74/0/4-13. Такої позиції також Верховний суд України, зокрема в Інформаційному листі ВСУ від 01.07.2014 р «Аналіз практики застосування ст.625 ЦКУ в цивільному судочинстві», де зазначено в імперативній формі, що «Таким чином, дія ч. 2\~ст. 625 ЦК\~не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди». Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.1208 Цивільного Кодексу України за заявою потерпілого у разі підвищення вартості життя розмір відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, підлягає індексації на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих в ДТП тілесних ушкоджень позивач змушена була витратити грошові кошти на лікування, що підтверджується копіями квитанцій (а.с.60). Даний факт також підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого та листком непрацездатності серії АГИ № 646888 згідно якого позивач знаходилася на амбулаторному лікуванні з 31.03.2014 р. по 23.04.2014 р. (а.с.50-60). У цьому звязку суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача матеріальну шкоду з урахуванням індексу інфляції (41009,15 - сума боргу х 195,2% сукупний індекс інфляції : 100), що становить 80049,86 грн. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми слід відмовити з наведених вище підстав. Крім того, позивач у справі про адміністративне правопорушення стосовно відповідача за ст. 124 КУпАП, вимушена була звертатись до спеціалістів в області експертних авто технічних досліджень з заявою про проведення досліджень обставин цієї ДТП. Згідно наданих доказів (рахунок-фактура № СФ-0036 від 02.04.2014 р. на суму 2 940,00 грн., квитанція ПАТ «Приват Банк» № 10883.95.1. від 04.04.2014 р. та № 10883.95.2. від 04.04.2014 р.), позивач за проведення експертного дослідження №004 сплатила 2 940,00 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь останньої. В частині вимог щодо відшкодування завданої потерпілій немайнової, моральної шкоди, виходячи із засад виваженості розумності та справедливості, а також вимог ст.23 ЦПК України, враховуючи, що факт протиправного пошкодження належного позивачу автомобіля з вини відповідача [PERSON] повністю доведений в судовому засіданні, враховуючи ступінь вини відповідача, який не чинив перешкод в отриманні позивачем належного йому страхового відшкодування, а також характер завданої позивачу моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях, повязаних з тим, що після прийняття рішення судом першої інстанції відповідач не визнавав своєї провини в ДТП не зважаючи на очевидність його вини, жодним чином не намагався допомогти та відшкодувати нанесену шкоду, суд вважає необхідним і достатнім визначити розмір відшкодування завданої позивачу моральної шкоди в сумі 20000 гривень. При цьому суд також враховує, що визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 50000 гривень жодним належним і допустимими доказом не обґрунтований та не доведений, в тому числі щодо протиправної поведінки [PERSON] по відношенню до позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України судові витрати у справі, а саме судовий збір в сумі 1365 грн. 06 коп. слід стягнути з відповідача на користь позивача, оскільки рішення ухвалено на користь останньої. На підставі викладеного,

Outcome: partial