Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

Позивач 29 березня 2016 року звернувся до Ленінського районного суду м.\~Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. 3-5). В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що після смерті матері [PERSON], померлої 24.11.2004 року, відкрилась спадщина на 43/200 частини домоволодіння № 26 по вул.. Першотравнева у м.\~Дніпропетровську, спадкоємцем якої він є. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.07.1997 року за [PERSON] визнано право власності на 43/200 частини домоволодіння № 26 по вул..\~Першотравнева у м.\~Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 21.01.1978 року. Звернувшись до нотаріальної контори для належного прийняття спадщини після смерті матері, позивач не зміг оформити належним чином спадкові права на домоволодіння № 26 по вул.. Першотравнева у м.\~Дніпропетровську, так як відсутні правовстановлюючі документи на дане домоволодіння, у звязку із чим, він вимушений був звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги просить визнати за [PERSON], [INFO], право власності на 43/200 частки спадкового майна, що складається з: житловий будинок (А-1), прибудова (А1-1), прибудова (а-1), підвал (під а-1), підвал (під А1-1), житловий будинок (Б-1), прибудова ( Б1-1), прибудова (6-1), ганок (б1), прибудова (б2-1), прибудова (б3-1), вхід у підвал (б4-1), підвал (під Б-1), житловий будинок (В-1), прибудова (в-1), убиральня (К), убиральня (М), душ (3), душ (Л), сарай (О), споруди № 1-Ю, І, II, III, IV, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Першотравнева, буд. № 26, в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 24.11.2004 року. Позивач в особі свого представника за договором адвоката [PERSON], в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмову заяву, в якій просить справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити (а.с.177). Відповідачі у судове засідання не з'явились. Про день, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином. Про причини своєї неявки не повідомляли. Письмових заяв про розгляд справи без своєї присутності не надсилали. Третя особа - територіальна громада в особі Дніпропетровської міської ради в особі свого представника в судове засідання не зявилась. Про день, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку. Про причини неявки свого представника не повідомляла. 21.09.2016 року представником за довіреністю [PERSON] надано письмове заперечення, в якому просить у позові відмовити (а.с. 156-157). У відповідності до ст..1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому з урахуванням викладеного, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю сторін, що не з'явились. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року). За змістом ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суд, зясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. В ході судового засідання встановлено, що [PERSON] народилась 14 березня 1945 року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 63). Після одруження [PERSON] змінила прізвище на «Дацик» (а.с. 62). [PERSON] народився 05 лютого 1971 року у батьків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 51). 24 листопада 2004 року [PERSON] померла (а.с.47). Згідно довідки про склад родини від 24.03.2015 року [PERSON] по момент смерті проживала за адресою: [INFO], разом із нею проживав [PERSON] (з.а.с.\~50). В ході судового розгляду суд дослідив матеріали цивільних справ №2-826/04, №2-39/97, яких встановлено наступне. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 1961 року визнано право власності в порядку спадкування за [PERSON] на 7/16 частини, [PERSON] на 7/16 частин, [PERSON] та [PERSON] на 1/8 частину домоволодіння №24 по вул.. Першотравневій у м.\~Дніпропетровську (а.с.9 цив. спр.№2-826/04). Виконавчим комітетом Ленінської районної ради м. Дніпропетровську №25/8 від 19.08.1994 року визначено право власності, узаконено і затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку літ. А-1 по вул.. Первомайська із 5-ти житлових кімнат площею 49,0 кв.м., корисною 116,1 кв.м., сарай літ. П, душ. літ. З, уборна літ. К, водо колонка №2 за [PERSON] та [PERSON]. Визначено право власності, узаконено і затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку літ. Б-1 по вул.. Первомайська, №26 із 5-ти житлових кімнат площею 50,4 кв.м., корисною -98,2 кв.м., сарай літ. О, уборна літ. М, душ літ. Л за [PERSON] (а.с. 10-11 цив. спр.№2-826/04). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 липня 1997 року визнано право власності [PERSON] на 48/100 частин домоволодіння №26 по вул.. Першотравневій у м.\~Дніпропетровську, що складається із житлового будинку літ. А-1, житлова прибудова літ. А-1, підвал літ.А-1, веранда літ. «а», погріб під верандою «а», душ літ. З вбиральня літ. К, сарай літ. П, водо колонка 12, сходи 14, калитка 3 і 10, мощення І, мощення ІІ в загальному користуванні огорожа 6,7,11, 1/2 частина №2. Визначено порядок користування земельною ділянкою у домоволодінні №26 по вул.. Першотравневій у м.\~Дніпропетровську, виділивши у користування [PERSON] земельну ділянку площею 384 кв.м., виділить в користування [PERSON], [PERSON] земельну ділянку площею 498 кв.м.; виділить в користування [PERSON], [PERSON] земельну ділянку площею 299,0 кв.м. (а.с. 173). Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2004 року визнано за [PERSON] право власності на 43/200 частини домоволодіння №26 по вул.. Першотравневій у м.\~Дніпропетровську, в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] (а.с. 41 цив.\~спр.№2-826/04). Згідно відомостей КП «ДМБТІ» ДОР від 01.04.2015 року право власності на домоволодіння №26 по вул.. Першотравнева у м. Дніпропетровську зареєстровано за [PERSON] на 43/200 частини, та за [PERSON] на 48/100 частин (а.с. 53). Так, відповідно до ст..316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За життя [PERSON] право власності на домоволодіння №26 по вул.. Першотравнева у м. Дніпропетровську не оформлювала, спадщину після смерті батька [PERSON], померлого 21.01.1978 року, фактично прийняла, але не оформила та не зареєструвала належним чином права власності на спадкове майно, що складалось із частини вказаного домоволодіння. Спадкоємець [PERSON], звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері 25 березня 2015 року, тобто у встановлений законом строк (з.а.с.46). Але, державним нотаріусом Другої Дніпропетровської нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], померлої 24.11.2004 року, у звязку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно, що входить до складу спадщини (а.с. 17-18). У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З статті 1261 ЦК України вбачається, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст..1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, доведеними, у зв'язку із чим, підлягають задоволенню в частині визнання за [PERSON], [INFO], права власності на 43/200 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.\~Першотравнева, буд. № 26, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 24.11.2004 року. Крім того, вирішуючи питання щодо судових витрат, відповідно до ст..\~88 ЦПК України, суд вирішив стягнути із [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON], в рівних частках судові витрати в сумі 1\~193,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial