Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

Позивач 23.06.2017 року звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], третя особа ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ Страхування»», про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що 14.01.2015 року о 07:10 годині [PERSON], керуючи автомобілем «Чері Амулет», р/н [NUMBER], на перехресті вул. Мукачева та вул. Братів Трофімових у м. Дніпрі, допустив зіткнення з автомобілем «Опель Астра», р/н [NUMBER], під керуванням [PERSON] Власником автомобілю «Опель Астра», р/н [NUMBER], є позивач. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2016 року стягнуто з ПрАТ Страхова компанія «ДІМ Страхування» на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 49000,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] оплату за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950,00 грн., оплату за проведення автотехнічного дослідження в сумі 2952,00 грн.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500,00 грн.; в задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Відповідно до висновку експертного дослідження № 2793 від 23.03.2015 року вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Опель Астра», р/н [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, в цінах станом на момент закінчення виконання вказаної експертизи складає 67586,03 грн. Різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою становить 18586,03 грн. (67586,03 грн. 49000,00 грн. = 18586,03 грн.). Позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в розмірі 18586,03 грн., суму франшизи в розмірі 1000,00 грн. та судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн., а всього 20226,03 грн. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] у заяві від 14.09.2017 року просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв від нього не надходило. Представник ПрАТ «Страхова компанія «ДІМ Страхування»» в судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Про причини своєї неявки суд не повідомив. Письмових заяв не надходило. На підставі ч. 4 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що 14.01.2015 року о 07:10 годині в м. Дніпрі на вул. Братів Трофимових в районі вул. [PERSON] водій [PERSON], керуючи автомобілем Опель, н/з [NUMBER], при виявленні перешкоди для руху (автобусу ВАЗ, н/з [NUMBER], під керуванням водія [PERSON]Ф.) не вжив заходів щодо безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди, перед початком зміни напрямку руху не переконався, що це буде безпечним внаслідок чого виїхав на зустрічний бік проїзної частини і скоїв зіткнення з рухавшимся\~ у зустрічному напрямку автомобілем [NUMBER]. Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18 лютого 2015 року провадження по адміністративній справі відносно [PERSON], [INFO], за ст. 124 КУпАП закрито, у звязку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. Внаслідок вищезазначеного ДТП було пошкоджено автомобіль «Опель Астра», н/з [NUMBER], власником якого є [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до висновку експертного дослідження № 2793 від 23.03.2015 року за фактом заподіяння аварійних пошкоджень автомобілю «Опель Астра», складеного експертом автотоварознавцем [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного з технічної точки зору власнику автомобіля «Опель Астра», р/н [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, в цінах станом на момент закінчення виконання вказаної експертизи складає 67586,03 грн. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Опель Астра» у період з 25.11.2014 року по 24.11.2015 року була застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»\~ з лімітом 50 тис. грн. за майнову шкоду, та розміром франшизи 1000 грн. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.12.2016 року стягнуто з\~\~ ПрАТ Страхова компанія «ДІМ Страхування» на користь [PERSON] матеріальні збитки у розмірі 49000,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] оплату за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 950,00 грн., оплату за проведення автотехнічного дослідження в сумі 2952,00 грн. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 500,00 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено. Вказаним рішенням встановлено, що згідно висновку № 672-16 судової автотехнічної експертизи від 18.04.2016 року зазначено, що у даній дорожньо-транспортній ситуації, водію автомобіля «Чері Амулет» [PERSON] для забезпечення безпеки дорожнього руху, необхідно було діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України. Крім того, водій автомобіля «Чері Амулет» [PERSON], виїжджаючи на проїзну частину вул. Братів Трофимових з другорядної дороги, повинен був дати дорогу тим учасникам дорожнього руху, які рухаються по проїзній частині вул. Братів Трофимових, і які мають перевагу на руху, а саме: автомобілю «Опель Астра». Оскільки, виходячи з матеріалів справи, водій автомобіля «Чері Амулет» [PERSON] виїхав на проїзну частину дороги вул. Братів Трофимових з другорядної дороги, тому в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість запобігти дорожньо-транспортну пригоду визначалась односторонніми діями водія автомобілю «Чері Амулет» [PERSON], які регламентувалися вимогами дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України. Так як, причин технічного характеру, які б завадили водію [PERSON] безпечно здійснити виїзд на проїзну частину дороги вул. Братів Трофимових (по якій рухався автомобіль «Опель Астра»), діючи відповідно вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України у наданих на дослідження матеріалах справи не зафіксовано, а дана дорожньо-транспортна пригода мала місце, тому водій автомобіля «Чері Амулет» [PERSON] мав технічну можливість запобігти дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання ним вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» та п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України. Водій [PERSON] сам своїми діями створив небезпеку для руху, оскільки небезпека для руху створюється тими учасниками дорожнього руху, які не мають переваги для руху і повинні дати дорогу тим учасникам руху, які мають перевагу на рух. Водій [PERSON] мав технічну можливість\~ запобігти дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання ним вимог дорожнього знака 2.1, п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, і в його діях вбачаються невідповідності до вимог дорожнього знака 2.1, п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України. Невідповідності в діях водія автомобіля «Чері Амулет» [PERSON] вимогам дорожнього знака 2.1, п. 10.1, 16.11 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, знаходяться у причинному звязку з дорожньо-транспортною пригодою (а.с. 10-16). Згідно з ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Різниця між фактичним розміром шкоди, завданої власнику автомобілю «Опель Астра», н/з [NUMBER], і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 18586,03 грн. (67586,03 грн. 49000,00 грн. = 18586,03 грн.). Згідно ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. На підставі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичною особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В силу ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові від 20.01.2016 року по справі № 6-2808цс15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, який має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України, а саме: право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобовязання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обовязку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування), яка ним одержана від страховика. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 18586,03 грн. (67586,03 грн. 49000,00 грн. = 18586,03 грн.) та франшизу в розмірі 1000,00 грн. Частиною 1 статті 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а отже з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с. 28). На підставі викладеного та

Outcome: approved