Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

Позивач 23.11.2015 року звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила змінити розмір стягнення аліментів, присуджених за рішенням суду, та стягувати з нього аліменти на утримання їх двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки усіх видів його доходів та на своє утримання до досягнення найменшою дитиною трьохрічного віку у розмірі 1/6 частки від усіх видів його заробітку. В обґрунтування позову зазначила, що з моменту ухвалення судового рішення у них з відповідачем народилась друга дитина син [PERSON] . Діти повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість і може утримувати як обох своїх дітей, так і неї. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача позовні вимоги в частині зміни аліментів та стягнення їх на утримання дітей в сумі, вказаній у позові, визнав повністю. В задоволенні позову щодо стягнення аліментів на утримання дружини просив відмовити, оскільки позивач може працевлаштуватись на роботу до досягнення дитиною трьох років, а останню влаштувати в дитячий садочок. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Згідно зі ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Згідно положень ст.ст. 141, 180-182 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Способи виконання обов`язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Судом установлено, що сторони у справі є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , на утримання якої відповідач сплачує на користь позивача аліменти, присуджені рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 03.06.2014 року в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. З часу ухвалення судового рішення сімейний стан сторін змінився, в них народилась друга дитина син [PERSON] , [INFO] , у вихованні та утриманні якого відповідач не достатньо приймає участі, що є підставою для стягнення аліментів також і на його утримання та відповідно зміни розміну стягнення аліментів, присуджених судовим рішенням. Діти проживають спільно з позивачем, окремо від відповідача. Позивач не працює у зв`язку з народженням другої дитини, перебуває на обліку в Новоград-Волинському районному управлінні праці та соціального захисту населення, допомогу по догляду за сином до досягнення ним трьохрічного віку не отримує. Обов`язок по утриманню неповнолітньої дитини не може бути покладений виключно на її матір. Домовленості про утримання вже двох спільних дітей сторони не досягли. Посилання представника відповідача на ту обставину, що позивачка не позбавлена можливості працевлаштуватись, а відтак необхідності у її утриманні відповідачем немає, суд до уваги не бере. У відповідності до ст. 84 СК України позивач має право на утримання від відповідача, батька [PERSON] , до досягнення ним віку трьох років незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, оскільки вона виховує спільну з відповідачем дитину, а тому, незважаючи на її дохід, чоловік має їй компенсувати втрату можливостей повноцінно себе реалізовувати у кар`єрному зростанні, громадському та світському житті. Відповідач є здоровою, молодою особою 33 років; має постійне місце роботи та сталий заробіток: працює в військовій частині [NUMBER] , де має сукупний нарахований дохідза 2015 рік в розмірі 67\~505,74 грн.; будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям та дружині, на момент розгляду справи не існує, відтак він спроможний сплачувати аліменти. Враховуючи визначений законом розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік»: 1\~167 грн. для дітей віком до 6 років, 1\~455 грн. для дітей віком від 6 до 18 років) та розмір прожиткового мінімуму на одну особу (1 330 грн.), наявність певних обмежень позивачки для самореалізації в період виховання малолітньої дитини та її потребу у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, та зобов`язаний брати участь у забезпеченні благополуччя дружини протягом перших років після народження дитини суд приходить до висновку, що він спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові. Це відповідатиме як інтересам неповнолітніх доньки й сина та їх матері, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості. Слід відмітити, що відповідачем, починаючи з 18.02.2016 року, добровільно сплачуються аліменти на утримання своєї дитини [PERSON] , [INFO] , від іншої жінки [PERSON] в сумі 3\~000 грн., що підтверджується відповідною копією нотаріально посвідченого договору. А тому на думку суду він взмозі також сплачувати аліменти і на спільних з позивачем двох дітей і на саму позивачку, що в загальній сукупності сума аліментів на їх трьох буде навіть меншою, ніж він сплачує аліменти на свого сина [PERSON] . Визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби як дітей, так і їх матері і матеріальний стан відповідача буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов`язку утримувати свою дитину, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов`язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання. Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved