Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

Позивач [PERSON] 13.07.2015 р. звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON], треті особи без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача - Служба у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради та [PERSON], про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що 24.11.2001 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який розірвано 14.07.2006 року. В період шлюбу у позивача та відповідача народилася донька [PERSON], [INFO]. Відповідач протягом тривалого часу не виховує свою доньку [PERSON], не піклується про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, не створює належні умови для розвитку її природних здібностей, не готує її до самостійного життя та праці, не спілкується дитиною в обсязі, необхідному для її самоусвідомлення, не надає їй доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. [PERSON] з 01.09.2009 року навчається в одному з гуртків Вінницького міського палацу дітей та юнацтва ім. Лялі Ратушної. Відповідач жодного разу не відвідав батьківські збори чи заходи, які влаштовувалися для батьків та дітей, за винятком кількох разів у листопаді-грудні 2012 року, коли у Вінницькому міському суді Вінницької області знаходився позов [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON], оскільки батько тривалий час не давав згоду доньці на поїздку до Болгарії, в яку був запрошений вокальний колектив «Джерельце» на Міжнародний фестиваль мистецтв «Ранкова зоря». Зазначений позов за заявою позивача було залишено без розгляду, оскільки відповідач пообіцяв виправити своє ставлення до доньки та належним чином виконувати свої батьківські обовязки. Однак, відповідач не виправив на краще відношення до своєї доньки та продовжує ухилятись від виконання батьківських обовязків. До Комунального закладу «Гуманітарна гімназія №1 імені [PERSON]», в якому навчається [PERSON], [PERSON] жодного разу не навідувався, не був присутній на батьківських зборах та інших закладах, які влаштовувалися для батьків та дітей. Також, наприкінці 2014 року батьки позивача [PERSON] та [PERSON] виявили бажання відчужити на її користь свої частки (по 1/5 кожний) квартири №31, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Лялі Ратушної, буд. 26, шляхом укладення договору дарування. Для нотаріального посвідчення правочину необхідна була згода органу опіки та піклування, оскільки 1/5 частка зазначеної квартири належить доньці позивача та відповідача. Така згода за українським законодавством може бути надана тільки за заявою обох батьків. Оскільки відповідач не зявлявся до Служби у справах дітей Вінницької міської ради, орган і опіки і піклування змушений був відмовити у наданні такого дозволу. Для того, щоб подарувати доньці належні їм частки в квартирі [PERSON] та [PERSON] змушені були звернутися до суду з позовом про надання дозволу на укладення договору дарування на імя [PERSON] без згоди та особистої участі [PERSON], суд задовольнив зазначений позов, ухваливши рішення у справі №127/1968/15-ц. Тобто, виконання відповідачем своїх батьківських обовязків щодо виховання та розвитку неповнолітньої доньки [PERSON]О відбувається всупереч правам та інтересам дитини. Між позивачем [PERSON] та [PERSON] (третя особа) 25.09.2014 року зареєстровано шлюб. Чоловік позивача має бажання усиновити доньку своєї дружини [PERSON] Для процесу усиновлення позбавлення батьківських прав відповідача, який неналежним чином виконує свої батьківські обовязки, має визначальне значення, оскільки при цьому згода батька на усиновлення не потрібна. Вищевикладені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом до відповідача про позбавлення останнього батьківських прав відносно [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що відповідач не надає будь-яких коштів на утримання дитини, окрім аліментів, які призначенні рішенням суду в розмірі 30% прожиткового мінімуму визначеного для дітей відповідного віку, які стягуються в примусовому порядку. Відповідач не цікавиться духовним розвитком дитини, щодо заперечень відповідача відносно того, що він не знав про відповідні культурні заходи в яких приймає участь [PERSON], то такі твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідачу особисто відомо де займається донька, так як він зявлявся до гуртку, коли позивач попередній раз зверталась до суду з аналогічним позовом, який залишено без розгляду. Відповідач не цікавиться станом здоровя дитини (у неї короткозорість), не знає її інтересів, друзів, хоббі. Він не намагався будь-яким чином налагодити контакт з дитиною, створює перепони в реалізації майнових і немайнових прав дитини, не надає будь-яких дозволів. Останній раз відповідач бачив дитину в 2013 році. Телефоном він з нею також не спілкується, дзвонив доньці двічі, щоб поздоровити її з Днем народження під час розгляду попередньої справи про позбавлення батьківських прав. Зустрічей з дитиною він не шукає. Відповідач перебував в трьох шлюбах, від двох у нього є діти, його остання дружина теж намагається позбавити його батьківських прав. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд позов задовольнити, позивач не надала згоду на заочний розгляд справи, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату , час та місце розгляду справи, надіслав до суду свої заперечення. Відповідач [PERSON]Л до судового засідання повторно не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений завчасно у встановлений законом спосіб, причини неявки суд не повідомив, надав до суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що він намагається не ухилятися від виконання своїх батьківських обовязків, цікавитися життям дитини, матеріально допомагати дитині, добровільно надсилаючи кошти в міру своїх матеріальних можливостей. Відносно того, що він не був присутнім за заходах, що влаштовуються для батьків та дітей повідомив, що [PERSON] ніколи його не повідомляла про те, що дочка приймає участь у фестивалях, про батьківські збори, що проходять в школі та на гуртку. Зазначив, що він бажає бути для доньки батьком, приймати участь у її житті, вихованні та розвитку, просив відмовити в задоволенні позову. До своїх заперечень долучив копії квитанцій про перерахування аліментів на утримання дитини на користь позивача. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він є чоловіком позивача, підтвердив обставини, на які посилається позивач, пояснив, що саме він як батько займається вихованням [PERSON] вже більше 5 років, вважає, що відповідач шкодить своїй доньці, заважає реалізувати її майнові та немайнові права, не надавав дозволи на виїзд дитини за кордон для участі в міжнародних конкурсах, не надавав дозвіл на дарування батьками позивача належних їм часток квартири. Сам він має бажання усиновити доньку своєї дружини від першого шлюбу [PERSON], просив суд позов задовольнити. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей виконавчого комітету Вінницької міської ради [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак від останньої надійшла письмова заява про розгляд справи у її відсутність, в якій вона підтримала висновок Служби у справах дітей Вінницької міської ради про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона перебувала в шлюбі з [PERSON] з 2008 по 2014 р.р. Від шлюбу у неї з відповідачем є донька Даря, якою він теж не цікавиться та не піклується про неї, батьківських обовязків не виконує, з донькою не бачиться, не приділяє дитині уваги взагалі. Вона сама звернулася у Службу у справах дітей та отримала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відносно відносин відповідача з донькою [PERSON] свідок повідомила, що зі слів відповідача їй стало відомо, що відповідач з моменту народження доньки [PERSON] нею не цікавиться, він до неї «не прикипів», оскільки донька його фактично не знає, в розмовах казав, що аліменти на утримання доньки він платити не буде, оскільки не бажає цього робити. Аліменти на утримання [PERSON] близько двох років платила сама свідок, оскільки відповідач вказував на те, що йому неможна влаштовуватись на офіційну роботу, щоб з нього не могли стягнути аліменти примусово. Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обовязків щодо всіх його дітей, казав, що вихованням дітей він ніколи не займався і займатися не буде, [PERSON] не займається, бо йому це не потрібно. Свідок [PERSON], який є представником батьківського комітету гімназії №1, в якій навчається [PERSON], в судовому засіданні повідомив, що він при виконанні своїх обовязків спілкується лише з позивачем, відповідача він не знає, грошові кошти на всі шкільні та позашкільні заходи здавала лише позивач. Свідок [PERSON], яка є головою батьківського комітету ансамблю «Джерельце», в судовому засіданні повідомила, що протягом 8 років на всіх заходах, екскурсіях, концертах вона батька [PERSON] не бачила, незважаючи на те, що у багатьох заходах беруть участь батьки дітей. Відповідач в цих заходах участі не приймав, всі фінансові витрати на забезпечення участі [PERSON] в заходах несе [PERSON] Свідок [PERSON], яка є керівником ансамблю «Джерельце» та є викладачем [PERSON] з 2008 року, в судовому засіданні повідомила, що [PERSON] відвідує гурток тричі на тиждень. Займається співом. За час її навчання ансамбль двічі їздив на міжнародні фестивалі за кордон. Їй відомо, що відповідач не давав дозвіл на виїзд дитини за кордон. Свідок повідомила, що бачила відповідача двічі в 2012 році, коли ансамбль мав їхати за кордон на фестиваль, вказавши на те, що зі слів позивача вказані відвідини були повязані з попереднім розглядом у суді справи про позбавлення батька [PERSON] батьківських прав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомила, що вона знає [PERSON] з 2008 року, вона була вчителем [PERSON] в початкових класах. За час навчання [PERSON] в початкових класах з 2008 по 2012 роки вона батька [PERSON] не бачила, всі проблеми та питання вирішувала мати. Батько за цей час жодним чином не контактував ні з нею, ні з [PERSON], повідомила, що позивач жодним чином не чинила перешкод відповідачу в спілкуванні з дитиною. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює в гімназії №1 вчителем української мови та з 2010 року є класним керівником класу, в якому навчається [PERSON]. В 2011 році вона бачила відповідача [PERSON] один раз, коли він приходив до школи і хотів побачити [PERSON]. Після цього вона жодного разу не бачила батька [PERSON]. На батьківські збори, які проходять в школі 4-5 разів на рік, [PERSON] ні разу не зявлявся. В судовому засіданні судом також заслухано думку малолітньої [PERSON] з приводу позовних вимог, які внесені позивачем на розгляд суду, яка пояснила, що батька [PERSON] вона фактично не знає, не памятає його, за все життя вона бачила його 2 рази, з яких 1 раз в суді. В 2012 році батько з запізненням привітав її з Днем народження, бо тоді його хотіли позбавити батьківських прав. Повідомила, що у неї з 1 класу є власний телефон, про що відповідачу відомо, проте номеру її телефону батько не запитував і жодного разу їй не дзвонив. Зазначила, що вважає своїм батьком нового чоловіка своєї матері [PERSON], бажає проживати з ним та матірю однією сімєю, хоче аби [PERSON] позбавили батьківських прав відносно неї. Вислухавши пояснення позивача та її представника, враховуючи думку представника органу опіки та піклування, третьої особи [PERSON], показання свідків та думку дитини [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності та взаємозвязку, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-АМ №015184 від 14.07.2006 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що 14.07.2006 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №902 (а.с.10). Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-AM №040855 [PERSON], [INFO], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниця від 16.10.2006 року у справі №2-3610/06 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] до досягнення дитиною повноліття (а.с.62) Відповідно до довідки Комунального закладу «Гуманітарна гімназія №1 імені [PERSON]» Департаменту освіти Вінницької міської ради від 18.12.2014 року [PERSON] навчається у зазначеному навчальному закладі з 01 вересня 2008 року . За період навчання дитини в навчальному закладі батько [PERSON] не приймав участі у вихованні дитини в межах освітнього закладу, не був присутнім на батьківських зборах та інших закладах, які влаштовувалися для батьків та дітей (а.с.18, 82). Згідно довідки №308, виданої Вінницьким міським палацом дітей та юнацтва імені [PERSON] 24.12.2014 року, [PERSON] з 01.09.2009 року відвідує гурток «Вокальний ансамбль «Джерельце». За весь час відвідування [PERSON] гуртка її батько приходив лише кілька разів в листопаді-грудні 2012 року, коли, зі слів матері [PERSON], в Вінницькому міському суді Вінницької області розглядалося питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав (а.с.81). Щодо невиконання [PERSON] батьківських обовязків позивач подавала відповідні заяви до Служби у справах дітей Вінницької міської ради. З листа Служби у справах дітей вбачається, що запрошений на співбесіду [PERSON] жодного разу не зявлявся (а.с.19). 30.11.2015 року за вих. №01-00-011-34451 на запит суду від 08.10.2015 року виконавчий комітет Вінницької міської ради надав висновок, з якого вбачається, що з 2006 року [PERSON] проживає окремо від доньки [PERSON]. За час окремого проживання батько лише епізодично зустрічався та спілкувався з донькою, фактично не брав участі у її вихованні, розвитку та навчанні. [PERSON] відчуває образу на батька, оскільки він не цікавиться її життям, не вітає з днями народження та святами, створює перешкоди для її виїзду за кордон для участі у творчих конкурсах, про що в письмових поясненнях повідомила [PERSON]. Питання стосовно надання висновку про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалося на засіданнях комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Вінницької міської ради 20.10.2015 року, 03.11.2015 року та 17.11.2015 року, на яких були присутні [PERSON] та її мати [PERSON] Батько дитини [PERSON] жодного разу на засідання комісії не зявився, хоча належним чином повідомлявся про розгляд даного питання. Враховуючи неналежне виконання батьком протягом тривалого часу обовязків по вихованню доньки враховуючи думку дитини, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON], [INFO] (а.с.110-111). Відповідно до\~ст.150 СК України\~батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Вони повинні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч.1 ст.12 Закону). Окрім того, відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому, зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до вимог ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів справи відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню доньки [PERSON], оскільки він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її успіхами у навчанні, не приймає участі у підготовці дитини до самостійного життя. Відповідач не піклується про забезпечення дитини необхідним харчуванням, медичним доглядом, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; відповідач не спілкується з дитиною, а встановлене судом спілкування було обумовлено розглядом у суді попередньої справи про позбавлення відповідача батьківських прав (позов залишено без розгляду). Відповідач не піклується про нормальне самоусвідомлення дитини; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, а навпаки своєю поведінкою чинить перепони для розвитку дитиною своїх здібностей та реалізації майнових прав. Загалом судом встановлено, що відповідач [PERSON] не виявляє інтересу до дитини. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень. В якості доказів належного виконання [PERSON] своїх батьківських обовязків відносно його доньки [PERSON] ним долучено до заперечень на позовну заяву копії квитанцій про перерахунок відповідачем на користь позивача аліментів на утримання дитини (а.с.38-51). Однак, суд не приймає в якості доказу зазначені документи, оскільки сплата аліментів відповідачем відбувається в примусовому порядку на підставі відповідного рішення суду. Окрім того, суд враховує, що згідно висновку №01-00-011-34451 від 25.11.2015 року про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], наданого виконавчим комітетом Вінницької міської ради 30.11.2015 року враховуючи неналежне виконання батьком обов'язків по вихованню та утриманню доньки протягом тривалого часу, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки. В сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, суд приходить до переконання про обґрунтованість висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно ст.ст.10,\~60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. А тому, суд, оцінюючи допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача судових витрат у виді витрат на правову допомогу в сумі 9 000 грн. не ґрунтується на вимогах Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», відповідно до ст.1 якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Враховуючи викладене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу, яка полягала у наданні представником позивача правової допомоги позивачу у судовому засіданні, згідно журналів судових засідань, на протязі 2 год. 49 хв. Таки чином, до відшкодування підлягає 1\~552,55 грн. Згідно ч. 1\~ст. 88 ЦПК України,\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Враховуючи наведене, з відповідача користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60 (двісті сорок три,60) гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved