Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.03.2019 р. звернулась в суд із позовом, в якому просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є співвласником квартири [ADDRESS] . У вказаній квартирі, окрім неї, зареєстровані [PERSON] (співвласник), неповнолітні: [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] Проте, незважаючи на реєстрацію відповідача у даній квартирі, у такій він не проживає з 2005 року, в утриманні даного житла участі не бере, особистих речей та майна останнього в квартирі немає. Відповідач є громадянином США та проживає там постійно. Факт непроживання відповідача за даною адресою стверджується актами ЛКП «Житловик-С». У зв`язку з тим, що відповідач зареєстрований в квартирі, але в такій не проживає понад один рік, у відповідності до ст. 405 ЦК України, просить визнати його таким, що втратив право користування квартирою. Ухвалою від 15.04.2019 р. позов прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з`явилася, 02.05.2019 р. через канцелярію суду нею подано заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить такий задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився повторно, належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 14.05.2019 р. звернулась в суд із клопотанням, в якому просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Враховуючи повторну неявку відповідача в судове засідання та відсутність заперечень позивача щодо проведення заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру № [NUMBER] від 15.05.1997 р., зареєстрованим в реєстрі за №27723, а також копією свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Іваненко Н.М. (а.с.17,18). Згідно із довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки №1079 від 14.03.2019 р., виданою Львівським комунальним підприємством «Житловик-С», а також даними будинкової книги, у квартирі [ADDRESS] , окрім позивача [PERSON] , [INFO] , та третьої особи [PERSON] , [INFO] , зареєстровані її брат [PERSON] , [INFO] та її діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.14, 20-23). Встановлено, що відповідач [PERSON] є братом позивача [PERSON] та сином співвласника [PERSON] Відповідно до ст.ст.\~316, 317, 319, 391 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику майна право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 156 ЖК Української РСР\~члени сім`ї власника будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ст. 9 ЖК Української РСР). Відповідно до положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Питання втрати членом сім`ї власника права користування житлом вирішується на підставі ч. 2\~ст. 405 ЦК України. Так, даною нормою закону передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом. Як вбачається з актів ЛКП «Житловик-С» від 02.07.2018 р. та 14.03.2019 р., відповідач [PERSON] зареєстрований, однак не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2005 року (а.с.15,16). Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі понад встановлений законом строк збереження права користування житлом, поважних причин непроживання чи перешкод йому у користуванні таким, суду не надано, а відтак, суд приходить до висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Питання щодо судових витрат слід вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved