Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувсь до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №131 в будинку №8 по вулиці Кропоткіна в місті Жовті Води Дніпропетровської області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 07 липня 2014 року за реєстром №779 належить квартира №131, яка розташована у житловому будинку №8, по вулиці Кропоткіна у місті Жовті Води Дніпропетровської області. У належній йому квартирі також зареєстрованою як проживаюча відповідач [PERSON], яка насправді не мешкає у зазначеному житловому приміщенні з 01 березня 2015 року, тобто більше 1 року. При цьому, позивач вказує на те, що шлюб між ним та відповідачем розірвано згідно рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року. На даний час витрати по утриманню квартири здійснюються ним самостійно і він має намір оформити субсидію, проте реєстрація відповідача, яка не проживає у даній квартирі більше року, є перешкодою для реаліхації його права, як власника майна. За таких обставин, позивач вважає, що оскільки відповідач у квартирі не проживає понад один рік, шлюб між ними розірвано і спільне господарство вони не ведуть, а всі обовязку з утримання житла він несе самостійно, відповідач втратила право на користування вказаною квартирою. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у суді позовні вимоги не визнала в повному обсязі, при цьому пояснила, що на час придбання квартири [ADDRESS], вони із позивачем проживали разом та перебували в зареєстрованому шлюбі. Також відповідач зазначила, що з метою придбання спірної квартири між нею та банківською установою укладено договір кредитування. Вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. Згідно ст. 10 ЦПК України, обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 04 серпня 2005 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року /а.с. 15/. В період перебування сторін у шлюбі, а саме 07 липня 2014 року, позивачем придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 07 липня 2014 року /а.с. 10/. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, являється їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно положень ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з розясненнями, викладеними у п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про судову практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки квартира [ADDRESS] придбана позивачем у період перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, дана квартира являється їхньою сумісною власністю. За викладених обстави, відповідно до вимог ст. 383 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України, [PERSON], як співвласник житлового будинку, має право використовувати дане помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатися житлом на власний розсуд, у звязку з чим, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed