Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника адвоката Сімонець Є.О., звернулася до суду з позовом до ПАТ «Фідобанк», третя особа Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції про зняття арешту з нерухомого майна, в обґрунтування якого зазначає, що у березні 2020 року, [PERSON] , під час спроби оформлення своїх спадкових прав після померлого батька, дізналась про наявність відносно неї обтяження, реєстраційний номер № 13061486, у вигляді арешту невизначеного майна, всього нерухомого майна, зареєстрованого на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 33762175 від 01.10.2012 року та накладеного в рамках виконавчого провадження № 33762175 на підставі виконавчого листа № 2-447/2011 від 10.07.2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя. 06.05.2020 року було отримано відповідь на заяву про зняття арешту, відповідно до якої було повідомлено, що матеріали виконавчого провадження № 33762175, знищені та відсутні підстави для зняття арешту. Посилаючись на викладене, позивач просить зняти арешт та заборону здійснювати відчуження, нерухомого майна належного, [PERSON] , який накладений на підставі постанови головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Святченко Є.В. від 01.10.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, реєстровий номер обтяження 13061486, виконавче провадження № 33762175. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.11.2020 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 08.12.2020 року, після усунення недоліків позивачем, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя було відкрите провадження у справі. Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача надійшла заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача ПАТ «Фідобанк» в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву не надав, причину не явки суду не повідомив. Представник Дніпровського відділу ДВС у м. Запоріжжі Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, про день та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, заперечення або пояснення на позовну заяву не надав, про причину неявки суд повідомив. З урахуванням положень ст.ст.\~223 ч. 4, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлено, що у березні 2020 року, під час оформлення спадкових прав, [PERSON] , дізналась про наявність відносно неї обтяження, реєстраційний номер № 13061486, а саме: арешту невизначеного майна, всього нерухомого майна. Відповідно до інформаційної довідки із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12.03.2020 року: постановою головного державного виконавця Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Святченко Є.В. від 01.10.2012 року накладено арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна боржника, яка була винесена в рамках виконавчого провадження № 33762175, на підставі виконавчого листа № 2-447/2011 від 10.07.2012 року, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя. На звернення адвоката, листом від 10.04.2020 року, Вознесенівський відділ ДВС у м. Запоріжжі Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повідомив, що 10.08.2012 року державним виконавцем Вознесенівського відділу ДВС у м. Запоріжжі, [PERSON] була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 33762175. 06.06.2013 року головним державним виконавцем, на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із направленням виконавчого документа за належністю до Ленінського відділу ДВС у м. Запоріжжя. 06.06.2013 року, після направлення виконавчого листа за належністю до Ленінського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі, державним виконавцем було відкрито виконавче провадження № 38345178 з примусового виконання виконавчого листа № 2-447/2011. На звернення адвоката, листом № 45880 від 16.04.2020 року Дніпровський ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) повідомив, що 30.11.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Станом на 16.04.2020 року матеріали виконавчого провадження № 38345178 у Дніпровському ВДВС у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) не перебувають у зв`язку із їх знищенням за закінченням трирічного строку зберігання матеріалів виконавчого провадження. Згідно п. 9.9 Порядку, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно із ч. 3 ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. 30.11.2015 року було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. 04.05.2020 року представник позивача, звернулась до Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі із заявою про зняття арешту. 06.05.2020 року відповіддю № 44280 від 06.05.2020 року Дніпровський відділ ДВС у м. Запоріжжі повідомив, що відсутні підстави для зняття арешту та згідно із ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа може звернутись до суду для зняття арешту. Згідно із ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) від 21.04.1999 року №606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону. Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент виникнення виконавчих дій) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. Згідно з приписами статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або до іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту. Згідно із ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчої дії) арешт майн боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Матеріали виконавчого провадження № 38345178 знищені у зв`язку із закінченням трирічного строку зберігання, виконавчий лист № 2-447/2011 від 10.07.2012 року повернутий стягувачу, а строк пред`явлення його до виконання сплив у 2016 році. Позивач вважає, що подальше збереження арешту майна відносно нього, накладеного в межах виконавчого провадження, матеріали якого на час звернення до суду з цим позовом вже знищені, як архівні, не відповідає меті застосування арешту, а саме: забезпечення реального виконання рішення. Позивач має намір оформлення своїх спадкових прав після смерті батька, проте через наявність арешту, вона фактично позбавлена можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України, передбачено що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Нормами ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»(у чинній редакції встановлено, що у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Частиною 3 даної статті встановлено підстави зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини у відкритому виконавчому провадженні. Згідно ч. 5 ст. 59 даного Закону, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду, тому позивач змушений звернутись до суду з вказаним позовом про зняття арешту з майна, оскільки інший порядок захисту його прав, а ніж судовий - законодавцем не передбачений. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Системний аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку, що безпосереднє зняття арешту з майна здійснюється за постановою державного виконавця, яка приймається на підставі відповідного рішення суду, а тому, у зв`язку з тим, що станом на час розгляду справи будь-яких відкритих виконавчих проваджень у Дніпровському відділі ДВС у м. Запоріжжі Південно-Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в яких боржником є позивач немає, суд приходить до висновку про те, що усі передбачені законом підстави для існування арешту належного позивачу майна - відсутні, тому суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: approved