Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

Позивач 25.10.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] (ІПН [NUMBER]) про відшкодування витрат у порядку регресу та просив стягнути з відповідача суму сплаче нового відшкодування у розмірі 12\~447,74 грн., суму витрат понесених на встановлення розміру збитку у сумі 883 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1\~600 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 27.12.2014 року з вини [PERSON], який керував автомобілем [NUMBER] в м. Одеса, була скоєна дорожньо-транспортна пригода внаслідок чого автомобіль [NUMBER] під керуванням [PERSON] отримав пошкодження. Вина відповідача підтверджується рішенням Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2015 року. На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована, заподіяна шкода не була відшкодована [PERSON], тому остання звернулась до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування. МТСБУ здійснило виплату потерпілій особі та на підставі цього виникло право зворотної вимоги до [PERSON] Ухвалою суду від 02.11.2017 року було відкрито провадження по даній справі та призначено судове засідання на 27.11.2017 року. В дане судове засідання зявився представник позивача [PERSON] (діє на підставі довіреності від 24.02.2017 року № 6-03/95), але у звязку з неявкою відповідача та неможливістю розгляду без нього розгляд справи відкладено на 06.02.2018 року. Сторони у судове засідання 06.02.2018 року не зявилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, поважних причин неявки суду не представили. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідно до п. 9 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 15.12.2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 27.12.2014 року у м. Одесі з вини [PERSON] трапилась дорожньо-транспортна пригода, в якій постраждав автомобіль [NUMBER]. [PERSON] був притягнений до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 124 КпАП України, що підтверджується Постановою Київського районного суду м. Одеси від 22.01.2015 року по справі № 520/225/15-п. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. [PERSON] станом на 03.02.2015 року не мав страхового полісу на автомобіль [NUMBER], що підтверджується витягом з Централізованої бази даних МТСБУ (а.с.8). Постраждала особа у ДТП [PERSON] зверталась до МТСБУ з вимогою про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП (а.с.9-11). Вартість витрат, понесених на встановлення розміру збитку, що становить 883 грн. підтверджується рахунком № 11016 від 10.03.2015 року, згідно якого ТОВ «Експертно-асистуюча компанія «Довіра» за дорученням МТСБУ № 25661 здійснювала збір документів, виїзд на місце ДТП , встановлювала вартість відновлювального ремонту та ін. на загальну суму 883 грн. (а.с. 15), яку сплатило МТСБ згідно платіжного доручення № 11016 від 15.04.2015 року. Ринкова вартість відновлюю чого автомобіля [NUMBER], який постраждав у ДТП 27.12.2014 року становить 19388 грн., а з врахуванням фізичного зносу автомобіля 14937,28 грн., що підтверджується наявним у матеріалах справи висновком № 579/15 експертного, авто товарознавчого дослідження (а.с.17-20). Виходячи з вимог ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно частини другої ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Нормами статті 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин містить Закон України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до п. 41.1. ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. За п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Судом встановлено, що МТСБУ виплатило [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 12\~447,74 грн. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується наказом МТСБУ № 3095 від 11.06.2015 року та платіжним дорученням № 3095 від 11.06.2015 року (а.с. 14, 16). Відповідач не зявлявся в судове засідання та не надав ніяких доказів, які б спростовували твердження позивача. Відповідно до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України , позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Як зазначено в ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У той же час, ч. 6 ст. 261 Цивільного кодексу України встановлює, що за регресними зобовязаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобовязання. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про набуття позивачем права регресної вимоги після виплати страхового відшкодування та задоволення вимог позивача в повному обсязі. Таким чином, з урахуванням встановленої вини з боку [PERSON] у ДТП та здійснення виплати з боку МТСБУ, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню виплати по оплаті суми судового збору у розмірі 1600 грн.

Outcome: approved