Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

Позивач 24.05.2020 р. звернувся до суду з даним позовом про визнання недійсним кредитного договору. Заявлений позов обґрунтовував тим, що у березні 2019 року від працівників відповідача він дізнався, що ним укладено кредитний договір з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», згідно якого відповідачем надано кредит у сумі 30000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти відповідно до умов, зазначених у договорі, додатках до нього та правил. Вважає, що кредитний договір ним не був підписаний, сторони не домовились про всі істотні умови визначені законодавством, а саме не вказано мету отримання та конкретний спосіб надання кредиту, не вказано види забезпечення за кредитом, необхідність проведення оцінки предмета забезпечення за кредитом, не зазначено реальну річну процентну ставку та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації, виходячи з обраних споживачем умов кредитування, не вказано про необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, які є обов`язковими для отримання кредиту, відсутні підписи сторін, не зазначено порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту, не зазначено тип процентної ставки, не зазначено строк внесення фінансового активу, а сам договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на погіршення становища споживача, що в свою чергу є підставою для визнання такого договору недійсним. Крім того, підтвердження про передачу йому кредитодавцем коштів немає. Просив визнати договір № 713322872 від 29.01.2019 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та [PERSON] недійсним в цілому. Позивач у судове засідання не з`явився, у поданому суду клопотанні просив розглянути справу в його відсутності. Представник відповідача ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» у судове засідання не з`явився, у поданій суду заяві просив справу розглянути у його відсутності, позов не визнав з підстав, викладених у письмовому відзиві. У поданому відзиві відповідач посилався на те, що 29.01.2019 р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позивачем було укладено договір № 713322827, за яким фінансова установа надала останньому кредит на суму 30000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позивач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. 26.03.2019 р. строк платежу за договором закінчився, а позивач не виконав свої зобов`язання та не повернув кредит і не сплатив проценти. Щодо твердження позивача про ніби то недодержання письмової форми договору та наявності підпису, то Цивільний кодекс України прирівнює електронний правочин до письмового. Договір було укладено в електронній формі та підписано за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Пройдений весь алгоритм дій Товариства при укладенні кредитного договору спростовує наведені доводи позивача, так як без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу позивачем на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не було б укладено. Сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі позивача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до платіжного доручення 29.01.2019 р. на картковий рахунок позивача № [NUMBER] перераховано грошові кошти в розмірі 30000 грн. згідно умов договору. Крім того, договір містить в собі усі істотні умови, з яких сторони в належній формі досягли згоди. Відповідачем у повному обсязі було надано інформацію позивачу стосовно умов кредитного договору при його укладенні. Також позивач є клієнтом ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» з 05.11.2015 р. та вже укладав 58 договорів кредитування з Фінансовою установою, виконував усі їх умови, тобто позивач був повністю ознайомлений з умовами, процедурою укладення договору, процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов щодо оплати. Просив у позові відмовити. Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Встановлено, що 29.01.2019 р. між позивачем [PERSON] та Фінансовою установою «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір про надання кредиту № 713322872, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 30000 грн., строком на 56 днів, зі сплатою процентів 365% річних від суми кредиту за весь час користування (а.с.35-39). У відповідності до п.1.1 оспорюваного договору, видача, оформлення та обслуговування кредиту здійснюється кредитодавцем в порядку та на умовах, що визначені цим договором, паспортом споживчого кредиту, правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «Комфорт» ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Відповідно до п.1.2 даного договору зазначено, що сторони підтверджують, що правовою підставою для укладення даного договору є заявка на видачу кредиту, яка доступна на офіційному сайті кредитодавця та була заповнена позичальником у порядку визначеному Правилами. Пунктом 1.3 договору позичальник підтверджує, що до підписання даного договору він був ознайомлений з усією інформацією, яка, відповідно до ст.9 Закону України «Про споживче кредитування» необхідна для отримання споживчого кредиту, включаючи інформацію, що наведена в Паспорті споживчого кредиту та Правилах кредитодавця, інформацію про кредитодавця та його місцезнаходження, реальну річну процентну ставку, а також про орієнтовну загальну вартість кредиту та інші послуги кредитодавця. Згідно п. 2.1. договору, кредитодавець надає позичальнику грошові кошти на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах. Відповідно до платіжного доручення на переказ та зарахування грошових коштів на банківську карту отримувача, 29.01.2019 р. відповідачем перераховано на рахунок позивача [PERSON] грошові кошти у сумі 30000 грн. (а.с.40). Зарахування на картковий рахунок позивача [PERSON] кредитних коштів в розмірі 30000 грн. останнім не спростовано. Оспорюваний кредитний договір укладений у формі електронного документу із відповідним електронним підписом позичальника, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства. Так, ст. 5 Закону України «Про електронний документ та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Статтею 6 вказаного Закону передбачено, що електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Відносини, пов`язані з використанням електронних цифрових підписів, регулюються законом. Використання інших видів електронних підписів в електронному документообігу здійснюється суб`єктами електронного документообігу на договірних засадах. Згідно ст. 8 вказаного Закону зазначено, що юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 ЦК України та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова установа до укладення з клієнтом договору про надання фінансової послуги додатково надає йому інформацію про: 1) фінансову послугу, що пропонується надати клієнту, із зазначенням вартості цієї послуги для клієнта, якщо інше не передбачено законами з питань регулювання окремих ринків фінансових послуг; 2) умови надання додаткових фінансових послуг та їх вартість; 3) порядок сплати податків і зборів за рахунок фізичної особи в результаті отримання фінансової послуги; 4) правові наслідки та порядок здійснення розрахунків з фізичною особою внаслідок дострокового припинення надання фінансової послуги; 5) механізм захисту фінансовою установою прав споживачів та порядок урегулювання спірних питань, що виникають у процесі надання фінансової послуги; 6) реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо), а також реквізити органів з питань захисту прав споживачів; 7) розмір винагороди фінансової установи у разі, коли вона пропонує фінансові послуги, що надаються іншими фінансовими установами. Відповідачем до суду наданий договір з Фінансовою установою № 903602659 від 05.11.2015 р.(а.с.46-47) та довідку про закриття кредиту (а.с.48), що є підтвердженням того, що позивач, починаючи з 05.11.2015 року, укладаючи договори з Товариством був повністю ознайомлений зумовами, процедурою укладення Договору, та процедурою погашення заборгованості та відповідальністю за порушення умов договору, а отже, будучи ініціатором укладання договору та маючи достатній досвід щодо його укладення мав необмежений час для ознайомлення з умовами та порядком співпраці з Фінансовою установою. Отже, відповідачем спростовані твердження позивача, щодо його необізнаності з Правилами та їх текстом, що є невід`ємною частиною кредитного договору, що інформація, яка стосується суті наданих відповідачем фінансових послуг, йому, як споживачу не була надана, оскільки перед укладенням договору позивач знав правила оформлення даного кредиту за попереднім кредитним договором, який сплатив, а також мав змогу ще раз ознайомитися з індивідуальною частиною договору, перед укладенням договору завантажити його проект на свій персональний комп`ютер, електронний примірник індивідуальної частини якого надсилається на електронну адресу клієнта, зберігається в особистому кабінеті, та на вимогу клієнта Товариством може надати кредитний договір на паперовому носії. Тобто, було пройдено весь алгоритм дій Товариства при укладенні кредитного договору. Зі змісту оспорюваного кредитного договору № 713322872 вбачається, що в ньому визначено основні істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, розмір процентів, умови кредитування. Позичальник [PERSON] погодився на укладення договору саме такого змісту, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Як встановлено в ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст. ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Разом з тим, умови оспорюваного договору не суперечать вказаним положенням законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Позивачем не доведено, а матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про невідповідність умов кредитного договору вимогам законодавства та про несправедливість його умов, з огляду на швидкоплинність самого строку користування кредитними коштами (56 дні). Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про невідповідність умов договору № 713322872 від 29.01.2019 р. вимогам законодавства та про несправедливість його умов, так як доводи позивача в цій частині ґрунтуються виключно на його поясненнях і спростовуються самим змістом договору, отже відсутні підстави для визнання оспорюваного договору недійсним з підстав, передбачених ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». За таких обставин, вбачається, що вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним не знайшли свого підтвердження належними доказами і з огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити. На підставі ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач при подачі позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі, тому судовий збір слід компенсувати за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed