Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 23 грудня 2015 року звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01 березня 2010 року позивач [PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у м. Каїр у Арабській Республіці Єгипет, про що було видана офіційна шлюбна угода за законами шаріату 365 від 2010 року, актовий запис № 1100 в реєстрі актів громадського стану від 01.03.2010 року . У шлюбі з відповідачем мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO]. З відповідачем вона шлюбні відносини фактично припинили, з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. На теперішній час вона бажає з відповідачем шлюб розірвати й на примирення не згодна, тому що вважає, що шлюб розпався остаточно і в попередньому вигляді його відновити неможливо. На підставі викладеного, позивач просить судрозірвати шлюб між нею та відповідачем. Позивач до судового засідання не з»явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. На позовних вимогах наполягала та просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач до судового засідання не з»явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою сторін до судового засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 01 березня 2010 року[PERSON], зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у м. Каїр у Арабській Республіці Єгипет, про що було видана офіційна шлюбна угода за законами шаріату 365 від 2010 року, актовий запис № 1100 в реєстрі актів громадського стану від 01.03.2010 року (а.с. 4-11 ). Документи, складені за участю органів державної влади та місцевого самоврядування або такі, що від них виходять, може бути використано на території іншої держави лише після відповідного їх посвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами. Найбільш поширеним способом оформлення документів для їх можливого використання за кордоном є проставлення апостилю, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн - в тому числі Арабська Республіка Єгипет. Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційні документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, яким скріплено відповідний документ. Відповідно до ст.ст.2,3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений. Згідно з положенням вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі - учасниці цієї Конвенції. Згідно ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного Кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Від спільного життя з відповідачем є неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO], про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області , 22 червня 2010 року в книзі актів громадського стану про народження зроблено відповідний запис № 693 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 22.06.2010 року ( а.с.12) Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Положеннями ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України чинним законодавством України запроваджено принцип добровільності шлюбу. За змістом положень ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу будь-яке примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до роз'яснень, наданих у пленумі Верховного суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судамизаконодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Шлюбні відносини сторони фактично припинили , з тієї причини, що вони не зійшлися характерами, у кожного з подружжя різні погляди на життя. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд вважає, що подальше існування сім'ї позивача і відповідача неможливе та недоцільне. Шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до вимог ст. 115 СК України, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, є остаточним та не потребує видачі свідоцтва про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved