Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

Позивач [PERSON] за первинним позовом, звернулась до суду з позовною заявою про вселення в житлове приміщення за правом користування. В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі з 28.07.2006 року. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. З моменту реєстрації шлюбу їх сім'я проживала в квартирі, що належить відповідачу [PERSON], яку він придбав до шлюбу, на особисті кошти, за адресою: [ADDRESS]. За згодою останнього, вона та їх спільна дитина - донька [PERSON], були зареєстровані в зазначеній квартирі. В лютому 2017 року між подружжям виникла сварка, вона забрала доньку, поїхала на декілька днів до своєї матері. Однак повернутись в квартиру, вона не змогла, тому як відповідач [PERSON] не пустив їх до квартири, особисті речі видає частками, розподілити спільне сумісне майно категорично відмовляється. Їй стало відомо, що відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, де зазначив, вона виїхала з квартири за власною ініціативою. Оскільки вона та їх дитина не мають окремого житла, вони вимушені на даний час проживати у її матері, де не створені умови для проживання дитини. Просить вселити її в житло, за правом користування житловим приміщенням, де вони зареєстровані. [PERSON] (відповідач по первинному позову) звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про усунення перешкод в користуванні та розпорядженням квартирою та виселення. В обґрунтування своїх вимог вказав, що згідно договору купівлі-продажу від 06.05.2005р., йому на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS]. За його згодою в квартирі була зареєстрована його колишня дружина, [PERSON], та їх малолітня дитина донька [PERSON]. В листопада 2016 року між подружжям були фактично припинені шлюбні відносини, [PERSON] разом з донькою переїхала проживати до своєї матері. Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 22 березня 2017 року шлюб між ними було розірвано. Наступного дня - 23 березня - [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про вселення в спірну квартиру, хоча в ній не проживала з 03.11.2016 року. На даний час він вирішив змінити місце проживання, для чого необхідно укласти договір міни житла, що не змозі здійснити так як відповідачка відмовляється самостійно знятись з реєстраційного обліку в належній йому квартирі, що в подальшому унеможливлює проведення нотаріальних дій. Відповідно до процесуальних документів, які знаходяться в матеріалах справи, 27 квітня 2017 року ухвалою суду, відкрито провадження за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа на боці позивача без самостійних позовних вимог Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради м.Кривого Рогу про вселення в житлове приміщення за правом користування. Ухвалою суду від 14.07.2017 року зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON], третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Покровської районної в місті Ради м.Кривого Рогу про усунення перешкод в користуванні та розпорядження квартирою та виселення, об'єднано в одне провадження. В судовому засіданні, представник позивача за первісним позовом та відповідача по зустрічному позову адвокат Саліна М.О., позов [PERSON] про вселення підтримала в повному обсязі, пояснила, що її довіритель разом з малолітньою донькою не проживають за адресою: [ADDRESS] з 07 лютого 2017 року, що підтверджується відповідним актом про проживання за адресою її матері: [ADDRESS]. Затвердженням представника [PERSON], відповідач [PERSON] чинить перешкоди в проживанні [PERSON] та їх малолітньої доньки за місцем їх реєстрації в [ADDRESS], наголошувала на тому, що у позивачки за первісним позовом відсутнє інше житло, для проживання дитини обладнане саме квартира відповідача [PERSON] Вважає, задля нормального розвитку дитини, потрібно вселити мати та доньку в спірне житло та зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в користуванні житлом. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Відповідач [PERSON] по первісному позову та позивач по зустрічному позову та його представник адвокат Кудлюк О.І. в задоволенні позову [PERSON] просили відмовити, з наступних підстав. [PERSON] є власником житла за адресою: [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу. Зазначене жило було придбано до шлюбу з [PERSON], а тому не є спільним майном. За згодою [PERSON], [PERSON] була зареєстрована в спірній квартирі, а згодом також зареєстрована донька [PERSON]. Сумісне життя у подружжя не склалось, тому в листопаді 2016 року [PERSON] разом з донькою пішла проживати до своєї матері. 22 березня 2017 року, за рішення суду, шлюб між ними було розірвано. Він як власник житла, позбавлений свого права користування власністю. На даний час він бажає розпорядитися належним йому майном, однак не може цього зробити в зв'язку з тим, що в квартирі зареєстрована [PERSON], самостійно знятись з реєстраційного обліку вона відмовляється. Враховуючи, що [PERSON] не має жодного права на спірне житло, просять усунути перешкоди в користування кватирою, шляхом визнання [PERSON] втратившою право користування житловим приміщенням, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку. Враховуючи, що [PERSON] в квартирі не проживає, від вимоги виселення [PERSON] відмовляється. В задоволенні первісного позову він та його представник - просили відмовити. Представник виконавчого комітету Покровської районної у місті ради [PERSON] (представник третьої особи за первісним позовом), просила розглянути справу за її відсутності та прийняти рішення згідно чинного законодавства. Представник третьої особи за зустрічним позовом (головний спеціаліст служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті ради) [PERSON] до суду не з'явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності у зв'язку з виробничою завантаженістю. Просила винести рішення з урахуванням витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі від 03.08.2017р. та урахувати інтереси малолітньої дитини. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи у їх взаємозв'язку, суд прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 28 липня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.9). Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.10). Відповідно до договору купівлі-продажу від 28 квітня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бикановою І.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1223, [PERSON] набув право власності на житлову квартиру, яка складається із трьох кімнат, жилою площею - 50,8 кв.м., загальною площею -75,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.49). Вказаний договір зареєстрований в Криворізькому бюро технічної інвентаризації 06.05.2005р. в реєстраційній книзі 55П-410, запис 410, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.45). Розділ перший книзі третьої Цивільного кодексу України присвячений основним положенням права власності - набуттю, припиненню, реалізації, захисту цього засадничого конституційного права кожного громадянина України. Відповідно до ч.1 ст.316 Цивільного Кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 Цивільного Кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, - наголошує частина друга цієї статті. Відповідно до ч.1,2 ст.319 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, позивач за зустрічним позовом обрав для застосування такий спосіб захисту своїх прав, що прямо передбачений матеріальним законом - негаторний позов. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності, як абсолютне право, має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Провадження у справі за первісним позовом відкрито 27 квітня 2017 року. Рішення Жовтневого районного суду про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем за первісним позовом на той час набрало законної сили. Отже, на момент відкриття провадження по справі, тим більше, на момент ухвалення рішення по справі, сторони вже не перебували у шлюбних відносинах. Для побудови правової конструкції з розв'язання проблеми взаємопов'язаних вимог за обома позовами потрібно чітко визначитися з природою правовідносин, що обслуговували право позивачки за первісним позовом проживати в квартирі [PERSON] На переконання суду, до цих правовідносин не мають відношення положення ЖК УРСР, разом з тим, застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. Треба зазначити, що такою підставою для проживання позивачки [PERSON] до її моменту виходу з квартири, дійсно була ч.1 ст.405 ЦК України (норма, на яку спирається [PERSON] у своєму позові), тобто особистий сервітут побудований на приналежності позивачки до членів сім'ї власника квартири. Таким чином, застосування позивачкою за первісним позовом для захисту її інтересів статті 405 ЦК України взагалі, з огляду на родинні відносини сторін до певного часу, на перший погляд, цілком слушне. Але лінією хронологічного розподілу щодо правомочності позивачки [PERSON] на проживання у квартирі [PERSON] - є момент розірвання шлюбу. На момент звернення до суду та при ухваленні судом рішення по цій справі у [PERSON] вже була втрачена правова підстава особистого сервітуту передбаченого ч.1 ст.405 ЦК України, оскільки вона перестала бути членом сім'ї відповідача за первісним позовом. З огляду на вищевикладене, суд вважає помилковим, посилання [PERSON] на норму ч.1ст.405 ЦК України як на правову підставу своїх позовних вимог, оскільки такою підставою для проживання в квартирі, що є власністю відповідача, після розірвання шлюбу з ним, - може бути тільки згода відповідача. Таким чином, суд дійшов висновку, що на момент звернення до суду [PERSON] та на момент ухвалення рішення по даній справі підлягає застосування норма п.4 ч.1 ст.406 ЦК України, яка наголошує на тому, що сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Такою обставиною, в даному випадку, є розірвання шлюбу. Що ж до місця проживання дитини - [PERSON], то відповідно до ч.4 ст.29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає. Отже, дитина може проживати будь з ким з батьків. Втрата [PERSON] права користування квартирою відповідача за первісним позовом ніяким чином не впливає на права та інтереси дитини. Крім того, в матеріалах справи наявний акт обстеження умов проживання за адресою проживання матері дитини (а.с.84) - [PERSON] по [ADDRESS], які відповідно до цього документу - є задовільними. Разом з тим, відповідно до витягу з протоколу №13 засідання комісії з питань захисту прав дитини в Покровському районі від 03.08.2017р. комісія у своєму рішенні з питання дотримання житлових та майнових прав малолітньої дитини [PERSON], [INFO], одностайно висловилася, що зняття з реєстрації [PERSON] за адресою квартири [PERSON] не порушує прав та не зачіпає інтересів дитини. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №4507 від 09.03.2017р., наданої Відділом реєстрації місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної в місті ради [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 24 травня 2005 року ( а.с.11). Відповідно до довідки наданої ОСББ «КР Мусоргського,14» квартира за адресою [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], його сім'я складається з 2 чоловік: [PERSON], [INFO] - дружина та [PERSON], [INFO]- донька (а.с.48). Судом встановлено, що [PERSON] ніякого речового права на дану квартиру не має, не є власником спірної квартири або її частки. Квартира придбана за кошти [PERSON] до реєстрації шлюбу, що не заперечується представником позивача, та підтверджено самою [PERSON] в позовній заяві. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши, разом з тим, одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою за змістом ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. На даний час [PERSON] бажає змінити житлові умови, шляхом обміну жила, однак реєстрація [PERSON] унеможливує проведення нотаріальних дій. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до акту про непроживання від 29.04.2017р., посвідченого головою правління ОСББ «КР Мусоргського,14» [PERSON], [PERSON] та дитина [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS] з 03 листопада 2016 року. Цей факт, також, підтверджує наданий позивачкою [PERSON] у якості доказу документ - акт «О проживании по адресу», яким за підписом майстра дільниці № 4 ООО «Уют2011» [PERSON] засвідчено факт проживання позивачки за первісним позовом [PERSON] з дитиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS], з 07.02.2017 року. Обидва документи свідчать про те, що [PERSON] добровільно виїхала з квартири, що належить [PERSON], ще до того як було розірвано шлюб. Факт розірвання шлюбу - є юридичним фактом, що припиняє особистий сервітут, тобто право [PERSON] на право користування цією квартирою. В позові [PERSON] підтверджує факт того, що ніяких договорів про порядок користування спірною квартирою між нею та [PERSON] не укладалося. Також, судом встановлено, крім іншого, і за твердженням представника [PERSON], що [PERSON] неодноразово висловлював своє волевиявлення щодо неприпустимості подальшого користування позивачкою за первісним позовом після розірвання їх шлюбу. Це означає, що ніяких умов, на яких [PERSON] могла користуватись чужим майном вже не будучи членом сім'ї не було визначено власником майна, воля якого за таких обставин (розірваний шлюб) - є єдиною підставою для набуття права користування його власністю. У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності, передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Позивач за первісним позовом, не надала будь-яких доказів щодо наявності домовленостей щодо порядку користування квартирою між [PERSON] як власником цієї квартири та [PERSON], яка з моменту розірвання шлюбу та на теперішній час не є членом його сім'ї, а з наданих суду доказів вбачається, що вона сама залишила квартиру, та тільки після винесення рішення про розірвання шлюбу від 22.03.2017р., поставила питання про вселення в квартиру. З наведеного вище, робиться підсумок, що відповідно до положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до норми пункту 4 ч.1 ст.406 ЦК України,особистий сервітут, - встановлення якого обумовлено ч.1 ст. 405 ЦК, яким, по суті, є право члена сім'ї власника житла користуватися належним власнику житловим приміщенням, - члена сім'ї власника житла припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Таким юридичним фактом припинення обставин встановлення особистого сервітуту (користування квартирою) - є розірвання шлюбу. Отже, вказана норма п.4 ч.1 ст.406 ЦК України - є нормою закону, що остаточно регламентує ситуацію, що склалася між сторонами. За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що право відповідачки на користування чужим майном (спірною квартирою) підлягає припиненню на вимогу власника цього майна відповідно до положення пункту четвертого частини другої статті 406 ЦК України. Такого ж висновку дійшов і суд вищої інстанції (ВСУ) у своєму рішенні від 15 травня 2017р. у справі № 6-2931цс16. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, застосовуючи норми матеріального права, які регулюють правовідносини між сторонами у справі, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову про вселення [PERSON] в квартиру відповідача, слід відмовити через відсутність у неї такого права. Позовні ж вимоги за зустрічним позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою по [ADDRESS], суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: partial