Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

Позивач [PERSON] 9.06.2020 року звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона перебуває у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді лікаря стоматолога-терапевта. З 1 серпня 2017 року по день звернення до суду заробітна плата не нараховується. Відсутність нарахувань підтверджується рішеннями Залізничного районного суду м.Львова про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі. Також рішенням суду встановлено, що згідно із штатним розписом Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на 2017 р. місячний фонд заробітної для лікарів стоматологов-терапевтів відповідно до кількості посад (41,25) становить 171562 грн., а відтак щомісячна заробітна плата лікаря стоматолога-терапевта становить 4159 грн. Просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 90327 грн. за період з вересня 2018 року по травень 2020 року. Ухвалою суду визначено здійснювати судовий розгляд справи за данним позовом в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження по справі, відзив на позовну заяву не надав. Фіксація судового процесу технічними засобами не велась у відповідності з ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть у ній участь. Суд, дослідивши матеріали справи та надавши їм оцінку в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини першої статті 94 Кодексу законів про працю України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Згідно із ст. 2 КЗпП України право громадян на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.. Згідно ст. 115 Кодексу законів про працю України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів. Згідно ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Статтею 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22 червня 2018 позов [PERSON] до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволений повністю: стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 33272,00 грн. за період з серпня 2017 року по березень 2018 року . Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 14 листопада 2018 року позов [PERSON] до Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволений частково: стягнуто з Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова на користь [PERSON] невиплачену заробітну плату в сумі 18615,00 грн.за період з квітня по серпень 2018р. З копії трудової книжки встановлено, що позивач [PERSON] з 05.03.1990року знаходиться у трудових відносинах з відповідачем, працюючи лікарем стоматологом-терапевтом. Рішенням суду встановлено, що згідно із штатним розписом Комунальної 3-ї стоматологічної поліклініки м.Львова за 2017р. місячний фонд заробітної для лікарів стоматологов-терапевтів відповідно до кількості посад (41,25) становить 171562 грн., а відтак щомісячна заробітна плата лікаря стоматолога-терапевта становить 4159 грн. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підтвердження своїх вимог позивачем були надані відомості, згідно до яких вбачається, що у Пенсійному фонді України відсутні індивідуальні відомості про застраховану особу з вересня 2018 року по травень 2020 року. З копії трудової книжки позивача не вбачається відмітки про припинення трудових відносин з відповідачем. У відповідності до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці. Розмір мінімальної заробітної плати на 2018 рік, затверджений Законом України «Про Державний бюджет України на 2018р. від 7.12.2017 року №2246-УІІІ становить 3723 грн. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 р. було встановлено у 2019році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4173 грн. Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 4723 грн. Враховуючи, що штатного розпису відповідача на 2018 р. позивачем не подано, а також не подано будь яких належних доказів для обґрунтування розміру заробітної плати позивача, суд приходить до переконання, що при розрахунку заборгованості відповідача по заробітній платі за період з вересня 2018 року по травень 2020 року слід виходити з встановленого державою мінімального розміру заробітної плати, а тому вказана заборгованість за зазначений період становить 88583,00 грн., виходячи з розрахунку: за 4 місяця 2018р.- 14892,00грн. (3723грн. х4 міс.), за 2019р. - 50076,00 грн. (4173 грн. х12 міс.), за 2020р. - 23615 грн. (4723грн. х 5 міс.), а всього 88583,00 грн.(3723,00 + 50076,00 + 23615,00). Таким чином позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80грн. На підставі наведеного та

Outcome: partial