Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Посилається на те, що йому згідно договору купівлі-продажу від 30.11.1991 року належить житловий будинок з господарськими спорудами і будівлями, розташований по [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований він, його дружина - [PERSON] , двоє синів - [PERSON] [PERSON] , невістка [PERSON] та онук [PERSON] . Позивач зазначає, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, а саме з січня 2012 року в ньому не проживає. Він, як власник будинку, не має можливості безперешкодно на свій розсуд користуватись, розпоряджатись своїм майном, саме тому, просить визнати відповідача [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, обгрунтував вищенаведеним, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся судовою повісткою, однак до суду повернулися поштові конверти із відміткою «адресат за зазначеною адресою не проживає». З відповіді на запит до виконавчого комітету територіальної громади с.Задубрівка Заставнівського району Чернівецької області стосовно місця реєстрації відповідача (а.с.29) видно, що відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований в [ADDRESS], куди і направлялися судові повістки. Згідно п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до ч. 10 ст. 130 ЦПК України якщо місце перебування відповідача невідоме, суд розглядає справу після надходження до суду відомостей щодо його виклику до суду в порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, справу зі згоди представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, показання свідка [PERSON] , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.1991 року є власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.18-19). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З довідки виконкому Задубрівської сільської ради Заставнівського району Чернівецької області №255 від 07.05.2019 року та акту обстеження умов проживання від 07.05.2019 року вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] [INFO] , його дружина [PERSON] [INFO] , сини - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , невістка [PERSON] , [INFO] , онук [PERSON] , [INFO] . Син [PERSON] , фактично проживає разом зі своєю сім`єю за адресою [ADDRESS] (а.с.12-13). Свідок [PERSON] суду показала, що являється двоюрідною сестрою позивача. [PERSON] проживає в [ADDRESS] разом з дружиною, молодшим сином та його сім`єю. Відповідач [PERSON] давно не проживає з батьками. Знає, що він живе з сім`єю у с.Чагор. До батьків не приїжджає. В селі не бачила його біля 6 років. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що є сусідкою [PERSON] і їй відомо, що відповідач, який є сином позивачу в йому будинку не проживає з 2012 року, оскільки після одруження проживає у дружини в [ADDRESS]. До батька не приходить більше трьох років. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідача у його домоволодінні, тому просить суд визнати [PERSON] , такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Оскільки обєктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає до задоволення. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved