Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

Позивач 14.03.2015 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, [PERSON] про визнання особи втратившей право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, згідно останніх уточнень зазначив, що на підставі договору дарування від 04.08.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], йому належить квартира [ADDRESS]. На теперішній час у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], з якою перебував у шлюбі з 07.10.1995 року по 10.11.2010 року та донька [PERSON] 02.06.2010 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. У 2010 р. [PERSON] забрала свої речі та пішла з квартири, перепон у проживання їй ніхто не чинив, особистих речей її немає. На підставі вищевикладеного, просить усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном , а саме квартирою №3 в будинку №2 по вул.. Шелгунова в м. Дніпропетровську з боку [PERSON] шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку за зазначеною адресою та визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №3 в будинку №2 по вул.. Шелгунова в м. Дніпропетровську, що є підставою для зняття [PERSON] з реєстрації місця проживання за адресою: [INFO]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлялася належним чином через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя» . В судове засідання представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не зявився, про місце, дату та час судового засідання сповіщенні належним чином. В судове засідання третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася. Про місце, дату та час судового засідання сповіщена належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду встановлено, що квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 04 серпня 1998 року приватним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №2268./а.с.6/ Станом на день розгляду справи, за адресою: [ADDRESS] зареєстрованими значаться: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] донька, [PERSON], [INFO] - дружина /а.с.12/ 02.06.2010 року рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано./а.с.16/ В судовому засіданні встановлено, що відповідачка в спірній квартирі не проживає з листопада 2010 року, в квартирі відсутні її особисті речі, що знайшло своє підтвердження в поясненнях свідків [PERSON], [PERSON] Також, даний факт підтверджується актом обстеження квартири [ADDRESS] від 21 лютого 2015/а.с.28/ Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання проводиться за рішенням суду. Однією з підстав зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням. Відповідно ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача в квартирі [ADDRESS] порушує право позивача, як власника, відповідачка за зазначеною адресою не проживає з листопада 2010 року, і тому суд вважає, що вимоги позивача законні, обґрунтовані і підлягають задоволенню та відповідачка має бути знята з реєстрації за адресою: квартира №3, вул.. Шелгунова, буд.№2 м. Дніпропетровськ. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст..88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved