Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

Позивач - [PERSON] в грудні 2016 року звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вказаного позову [PERSON] вказував на те, що 12.10.2011 року зареєстрував шлюб з [PERSON], вони мають спільну доньку, [PERSON], [INFO]. До досягнення донькою трьох років позивач особисто доглядав за дитиною, в той час як відповідач вихованням дитини не займалась, оскільки працювала на ринку продавцем. В подальшому відповідач загалом не цікавилась вихованням та здоров'ям їх доньки [PERSON], як і своїм сином від першого шлюбу, вихованням якого теж займався позивач. В серпні 2016 року [PERSON] повідомила, що знайшла коханця, та самочинно без згоди позивача, зібравши свої речі та забравши доньку [PERSON], поїхала проживати до свого коханця. Повертати дитину відповідач відмовляється. За таких обставин позивач вважає, що поведінка відповідача суперечить інтересам доньки, оскільки не відповідає загальноприйнятим нормам моралі, що в подальшому негативно вплине на її виховання. Також відповідач не надає інформацію про місцеперебування дитини та відповідно не дає можливості бачитись з донькою та приймати участь у її вихованні. Позивач усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання дитини з ним, в будинку, що належить йому на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначив, що він любить свою доньку і спроможний забезпечити її всім необхідним, постійно слідкує за станом здоров'я дитини, її розвитком, виховує та піклується про неї. У нього з дитиною психологічний контакт, прив'язаність один до одного. На думку позивача, оскільки відповідач самовільно без його на те згоди забрала дитину до себе, а відтак саме суд має визначити місце проживання дитини. При розгляді даного питання просив суд врахувати те, що відповідач не має постійної роботи та заробітку, веде аморальний спосіб життя, що може негативно позначитись на вихованні дитини. Вона емоційно не врівноважена, схильна до фізичних образ, а тому її аморальна поведінка може негативно вплинути на виховання дитини. Також відповідач не має власного житла. Будинок, в якому проживає відповідач з донькою не добудовано, а тому умови проживання в цьому будинку не відповідають санітарним нормам, що негативно впливає на здоров'я дитини. У зв'язку з вищевикладеним позивач просив суд постановити рішення про розірвання шлюбу між ним та відповідачем та визначити місце проживання доньки [PERSON], [INFO] разом з ним за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою від 22.12.2016 року вказаний позов був залишений без руху. У зв'язку з усуненням недоліків позову ухвалою від 11.01.2017 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON], відповідач [PERSON] в березні 2017 року звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. При цьому позивач за зустрічним позовом вказувала на те, що не заперечує щодо доцільності розірвання шлюбу укладеного між нею та відповідачем за зустрічним позовом, однак категорично заперечує відносно визначення місця проживання їх спільної дитини разом із відповідачем за зустрічним позовом, оскільки таке проживання буде суперечити інтересам дитини. Зазначила, що саме через поведінку [PERSON] сімейні відносини були припинені, аби не травмувати психіку дитини та вона переїхала проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS], де проживає із донькою та сином від першого шлюбу по сьогоднішній день. В будинку створені всі умови для проживання, виховання та утримання дитини. В будинку обладнана кімната для дитини, створені належні умови для сну, навчання та гри. Місце проживання неповнолітньої доньки позивачу за первісним позовом достеменно відомо, оскільки він проживає на сусідній вулиці і часто бачить її із дитиною, тому посилання на те, що йому не відоме фактичне місце проживання дитини не відповідає дійсності. Крім того, позивач за зустрічним позовом вказала, що не відповідають дійсності посилання [PERSON] на той факт, що вона не має постійної роботи та заробітку, веде аморальний спосіб життя. Не заперечуючи щодо доцільності розірвання шлюбу укладеного між [PERSON] та нею позивач за зустрічним позовом категорично заперечувала відносно визначення місця проживання спільної дитини разом із відповідачем, оскільки таке проживання буде суперечити інтересам дитини, а тому вона вважає за доцільне просити суд визначити місце проживання неповнолітньої дитини разом із нею. [PERSON] вважає, що зможе забезпечити нормальні умови для проживання, виховання та нормального розвитку дитини, оскільки вона веде нормальний спосіб життя, піклується про дитину, проводить з нею багато часу як вдома, так і на свіжому повітрі, має матір, яка їй допомагає у цьому, має житло де може проживати її дитина, може матеріально забезпечувати її та себе. Таким чином, суд має визначити місцем проживання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], разом з матір'ю дитини - [PERSON] Крім цього, [PERSON] наполягала на стягненні з [PERSON] аліментів на утримання їх спільної неповнолітньої дитини, які вважала за необхідне визначити в судовому порядку для уникнення суперечок з позивачем з цього приводу в подальшому. Ухвалою від 03.04.2017 року вищевказана зустрічна позовна заява була прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом. В подальшому на підставі розпорядження керівника апарату Деснянського районного суду м. Києва від 15.01.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №754/15916/16-ц між суддями та вказану справу передано до розгляду судді Зотько Т.А. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Враховуючи той факт, що попереднім складом суду у відповідності до ч.1 ст.173 ЦПК України у редакції до 15.12.2017 року, розгляд переданої справи по суті не розпочинався, суд прийшов до висновку щодо необхідності проведення підготовчого засідання, з метою недопущення порушення прав сторін у справі, про що було постановлено ухвалу Деснянського районного суду м. Києва шляхом внесення її до протоколу судового засідання. 23.01.2018 року ухвалою суду клопотання представника позивача [PERSON] про призначення по справі судово-психологічної експертизи задоволено. Призначено у вищевказаній справі судово-психологічну експертизу. Постановою Апеляційного суду м. Києва від 14.03.2018 року апеляційну скаргу представника [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] задоволено, та як наслідок скасовано ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 23.01.2018 року. У зв'язку з поверненням даної справи до Деснянського районного суду м. Києв,а судом призначено підготовче засідання та викликано сторін по справі. Ухвалою від 26.06.2018 року закрито підготовче провадження у вищевказаній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Крім того, ухвалою від 26.06.2018 року за заявою представника відповідача [PERSON] роз'єднано позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу з позовними вимогами [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини залишено в провадженні за №2/754/232/18, у справі №754/15916/16. Виділено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про розірвання шлюбу в самостійне провадження та передано матеріали позовної заяви для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини виділено в самостійне провадження та передано матеріали позовної заяви для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду. Позивач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні вказували на те, що висновок органу опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.03.2017 року за №102/03/31-2335 на їх думку викликає сумнів, є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, а також висновок №126 від 02.10.2017 року наданий Міським центром дитини про проведення психологічного обстеження малолітньої [PERSON], який складено психологом [PERSON] відповідно до якого не обґрунтовано забезпечення найкращих інтересів дитини та відповідно не досліджувалось питання можливого проживання дитини з одним із батьків. Також в даному висновку зазначено, що дитина може підпадати під певні маніпулятивні впливи, однак психологом у висновку не встановлено причин наявного страху у дитини. Висновок, що додано до матеріалів справи, стосовно стану дитини лише підтверджує непрості стосунки в сім'ї, які негативно впливають на дитину. В той же час відповідач категорично відмовляється проходити курс сімейної медіації, як було рекомендовано. Вищезазначене може свідчити, що відповідач використовує дитину для забезпечення власних потреб. Позивач хвилюється за дитину, її душевний стан, розвиток, навчання, тощо. Однак відповідач не дає можливості позивачу навіть бачити свою дитину не кажучи вже про спілкування та виховання. Не маючи іншого вибору позивач звернувся до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Враховуючи вищезазначене просили суд визначити місце проживання дитини [PERSON], [INFO] разом із позивачем за первісним позовом [PERSON]. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом [PERSON] вказував на те, що спільна дитина сторін по справі неповнолітня [PERSON], є активною, веселою та життєрадісною, вона постійно займається в школі та на додаткових зайняттях. За результатами методик було виявлено, що дитина має надійну форму емоційної прив'язаності до матері. Натомість виявлено уникаючу форму прив'язаності дитини до батька, що проявляється в емоціях образи, відчаю, при зустрічах дитини з батьком, дитина постійно нервує та плаче. Після припинення подружніх стосунків між сторонами, ще два роки кожні вихідні дні відповідач надавала позивачу побачення з дитиною і дитина фактично мешкала з батьком на вихідних. Проте з березня 2016 року після повернення від батька донька плакала та більше нізащо не хоче бачитися з ним. На всі запитання дитина відмовчується. Відповідач жодним чином не перешкоджає і не вчиняє на даний час перешкод у спілкуванні батька з дитиною, але для врегулювання відносин між батьком і дитиною необхідна допомога психологів, але позивач не бажає вирішувати таким чином питання. Крім того, побутові умови [PERSON] є недостатніми для проживання дитини з ним, оскільки він мешкає в кімнаті зі своєю ріднею і в будинку, де він мешкає відсутня вільна кімната для дитини. У зв'язку з вищевикладеним представник просив суд визначити місце проживання малолітньої [PERSON], [INFO] разом із матір'ю - [PERSON] Представник третьої особи: Служби у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації, присутня у судовому засіданні не була, про час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином. За таких обставин, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутності представника служби. За клопотанням представника позивача за первісним позовом - [PERSON] судом у якості свідків було допитано [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Свідок [PERSON] показала суду, що дитина дуже любила батька, а тепер боїться його, однак не зрозуміло чого вона його боїться. З розмов стало відомо, що батьку не давали бачитись з дитиною. Це стало видно з поведінки дитини. Допитана судом у якості свідка [PERSON] суду показала, що спочатку коли народилася дитина, родина [PERSON] проживали у позивача. Більшу частину часу, дитина проводила з батьком. Він приходив до неї за молоком і вона ніколи не помічала ніяких грубощів по відношенню до дитини. Дитина постійно маленькою була біля батька та спілкувалась з іншими дітьми, дівчинка була товариською. Вона не чула, щоб батько кричав на дитину, з матір'ю дитини не спілкувалась. Приблизно три роки дитина не проживає з батьком, конфліктів між батьком та дитиною не було. Їй не відомо, щоб батько спричинив шкоду дитині, чи щоб батько зловживав алкоголем чи просив у когось гроші. Будинок батька повністю облагоджений та є кімната для дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 21.12.2018 року суду показала, що її донька - [PERSON] з дітьми проживає у будинку, що належить їй. Донька працевлаштована в ЖЕКу. З пологового будинку дитину забирали саме до її будинку. Приблизно через місяць діти пішли проживати до свахи, а потім повернулись назад. Перешкод у спілкуванні дитини з батьком, донька не чинить. Спочатку дитина зустрічала батька з радістю, а потім у неї зникло бажання ходити до нього. Відносини з сім'єю позивача добрі і вони не сварилися. Останнього часу дитина не хоче відвідувати сім'ю батька та з 2014 року не проживає з ним. За минулі роки батько не платив аліментів на не дарував подарунків. Одного разу тільки батько подарував повітряну кульку. Конфліктів не було. Вислухавши пояснення позивача за первісним позовом, його представника, представника відповідача за первісним позовом, показання допитаних свідків, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією свідоцтва про народження від 26.12.2011 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві неповнолітня [PERSON], народилася [INFO], про що зроблено відповідний актовий запис за №3584. Батьком записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON] (а.с.8). [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS]. Неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Частина даного будинку належить матері [PERSON] - [PERSON]. Відповідно до записів, що містяться в трудовій книжці [PERSON] та характеристиці наданій ФОП [PERSON], вбачається що позивач за зустрічним позовом з 23.02.2016 року працювала на посаді менеджера в роздрібній торгівлі продовольчими товарами по 16.11.2016 року. Зокрема, відповідно до характеристики, за період роботи, зарекомендувала себе з позитивної сторони, працелюбним працівником. Наполеглива, дисциплінована, емоційно врівноважена, сумлінно виконувала свої функціональні обов'язки. В колективі користувалася повагою та шаною, тактовна. Відповідно до копії довідки ПАТ «КИЇВХАРЧОБУД» від 11.01.2017 року за №552 вбачається, що [PERSON] працює в ПАТ «КИЇВХАРЧОБУД» на посаді охоронця з 06.12.2016 року за сумісництвом. Згідно копії характеристики від 15.12.2016 року виданої головою правління ПАТ «КИЇВХАРЧОБУД», за час роботи зарекомендував себе як дисциплінований, старанний і працьовитий працівник. Вміє працювати самостійно. Постійно працює над покращенням теоретичних знань та вдосконалення практичних навичок. За характером спокійний, витриманий. З колективом відносини товариські, доброзичливі. На роботі користувався великою повагою. З довідки КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) від 23.03.2017 року вбачається, що [PERSON] дійсно працює в КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) з 06.08.2016 року на посаді охоронця. Відповідно до характеристики від 20.12.2016 року, виданої начальником підрозділу охорони служби авіаційної безпеки КП Міжнародний аеропорт «Київ» (Жуляни) [PERSON] за час роботи проявив себе як професійно грамотний, компетентний працівник. Дисциплінований, вимогливий до себе, відповідально ставиться до виконання службових обов'язків. Копією довідки від 07.02.2017 року та характеристики від 07.02.2017 року дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) №784 підтверджено те, що [PERSON], [INFO] відвідувала середню групу №06 дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) №784 з 01.09.2015 року. Дитини активна, життєрадісна. На заняттях у групі приймає активну участь, впевнена в собі. Добре контактує з дорослими та однолітками. Охоче виконує доручення вихователя. Садочок відвідує завжди чиста та охайна (а.с.60). Відповідно до Висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 21.03.2017 року за №102/03/31-2335 Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], 2011 року народження, разом з матір'ю, [PERSON], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 5 від 16.03.2017 року) Крім того, відповідно до змісту вказаного висновку за місцем проживання матері та дитини проведено обстеження житлово-побутових умов та складено акт Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, згідно якого, умови для виховання, розвитку та проживання дитини - відповідають вимогам. При співбесіді з матір'ю дитини, [PERSON], яка звернулась до Служби стравах дітей без запрошення, а за власною ініціативою, було з'ясовано, що мати не заперечувала щодо зустрічей батька з донькою. Але, дані зустрічі неодноразово закінчувались травмами дитини (перелом ключиці, розсічена губа). Останній раз, коли взимку 2016 року дитина повернулась від батька, дочка була дуже налякана, плакала та відмовилась з ним бачитись взагалі. Що трапилось, дитина не розповідає, але категорично відмовляється спілкуватись з батьком. Також, члени комісії з питань захисту прав дитини звернули особливу увагу на реакцію малолітньої [PERSON], коли вона побачила свого батька та опинилась поруч з ним. Дитина виглядала переляканою, почала притискатись до матері та весь час плакала, вона боялась батька, дитина боялась, навіть, дивитися у його сторону та ховалась за матір'ю. Матері дитини, [PERSON], членами комісії було рекомендовано звернутись до дитячого психолога для вирішення проблем та страхів, які виникли після останньої зустрічі доньки з батьком, а також для надання дитині психологічної допомоги. Комісія з питань захисту прав дитини Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, дійшла висновку, що виняткові обставини розлучати дитину з матір'ю, [PERSON] відсутні ()а.с.26-28). Також в матеріалах справи міститься копія листа Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 26.06.2017 року, який адресований директору Міського центру дитини Служби у справах сімї та дітей Київської міської державної адміністрації Ейдеміллєр В.О., де зазначено про те, що Служба у справах дітей просить провести психологічну роботу з дитиною - [PERSON], [INFO], для вирішення проблем та страхів, які виникли після останньої зустрічі доньки з батьком, а також для надання дитині психологічної допомоги (а.с.79). Згідно із копією Висновку №126 від 02.10.2017 року психологічного обстеження малолітньої [PERSON], [INFO], наданого Міським центром дитини вбачається, що за результатами психологічної роботи з'ясовано наступне. Наталія егоцентрична, має завищений рівень самооцінки, що дає їй можливість визначати власні інтереси, потреби та бажання, однак, враховуючи емоційну й фізичну залежність від дорослих, вона може підпадати під маніпулятивні впливи. Виявлено, що дівчинка має надійну форму емоційної прив'язаності до мами, проявляє до неї щастя, радість та ніжність та до брата [PERSON], з якими дитині комфортно, вона має бажання з ним гратися та спілкуватися. Діагностовано емоційну-прив'язаність й до інших членів родини: бабусі [PERSON], дідуся [PERSON], бабусі [PERSON], дядька [PERSON], хрещеної [PERSON]. До батька у дитини визначається уникаюча форма прив'язаності, що проявляється в емоціях образи, відчаю. За результатами діагностики, у [PERSON] залишається незадоволеною потреба у наявності батьківського об'єкту, так як всі свої емоції вона переносить на [PERSON] (колишнього чоловіка матері), з яким мама на даний час не перебуває в стосунках, та дідуся. Під час спільної зустрічі доньки з батьком, дівчинка відразу, коли його побачила, сховалася за психолога, почала плакати та нервувати. Весь час вона намагалася тримати дистанцію, відмовлялася відповідати на запитання, що свідчило про наявність сформованого страху по відношенню до нього. Через декілька хвилин вона вийшла із кімнати, так як була занадто напруженою та не переставала плакати. В такому випадку, необхідна подальша робота психолога для встановлення причин наявного страху та можливості вияву маніпулятивних впливів на дівчинку зі сторони оточуючих. Під час консультації як з матір'ю, так із батьком їм були повідомлені попередні результати психологічного обстеження дитини, зокрема рівень пізнавального розвитку, стан емоційно-вольової й особистісної сфер та особливості прив'язаності до батьків чи інших членів родини. Враховуючи результати діагностики, сформовану надійну прив'язаність до матері, незадоволену потребу у наявності батьківського об'єкту, рекомендовано: ?батькам [PERSON] та [PERSON] скористатися сімейною медіацією з метою налагодження конструктивної комунікації між собою для вирішення питань, пов'язаних з вихованням та розвитком; ?малолітній [PERSON] пройти курс психотерапевтичної допомоги для зниження рівня тривожності та агресивності, подолання дитячих страхів з метою попередження формування невротичних станів у дівчинки та прояснення ситуації негативного сприйняття батька; ?поступове налагодження позитивного спілкування батька з донькою через їх зустрічі, які мають відбуватися за присутності матері або іншої особи; ?після налагодження довірливих стосунків батька з дитиною розглянути питання про встановлення стабільного графіку зустрічей, який враховуватиме бажання та інтереси дитини (а.с.80-82). Крім того, для усунення всякого роду протиріч та для з'ясування дійсних обставин справи судом було здійснено виклик в судове засідання психолога Міського центру дитини - [PERSON] для наданні відповідей з приводу складеного Висновку №123 від 02.10.2017 року психологічного обстеження малолітньої [PERSON], [INFO], однак психолог в судове засідання не з'явилась, оскільки практичний психолог наразі не є співробітником Міського центру, про що свідчить копія листа директора Міського центру від 10.01.2019 року (а.с.237). У зв'язку з вищевикладеним судом з'ясовано, що як батько, так і мати наразі не вчинили жодних дій для надання психологічної допомоги дитині. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд враховує, що у цій справі обидва батьки бажають належно виконувати свої батьківські обов'язки, підстав вважати їх такими, що неналежно виконують ці обов'язки, у суду немає. Також, обидва батьки мають самостійний дохід, при цьому станом на час розгляду справи у суду відсутні відомості про зловживання кимось із батьків спиртними напоями або наркотичними засобами, обидва батьки позитивно характеризуються за місцем роботи, випадків демонстрації кимось із батьків аморальної поведінки судом не встановлено. Разом з тим, з Висновку Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої дитини від 21.03.2017 року за №102/03/31-2335 вбачається, що Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON], 2011 року народження, разом з матір'ю, [PERSON], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол № 5 від 16.03.2017 року). Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції (пункт 1). При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2). Згідно зі статтями 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім виняткових обставин, відокремлюватися від матері. Суспільство і органи влади повинні забезпечити необхідний догляд за дітьми, які залишилися без піклування сім'ї або без адекватних засобів підтримки. Із змісту інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.08.2017 року № 9-1580/0/4-17, вбачається, що 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) ухвалив рішення у справі «М.С. проти України», яке набуло статусу остаточного 11 жовтня 2017 року. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Саме з урахуванням зазначених принципів ЄСПЛ здійснював оцінку того, чи національні суди вжили всіх заходів для визначення найкращих інтересів дитини у цій справі та визначили її місце проживання з дотриманням вимог статті 8 Конвенції. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Крім того, під час вирішення цієї справи суд враховує статтю 51 Конституції України, яка гарантує кожному із подружжя рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Схожа норма міститься також у частині шостій статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої рівність прав і обов'язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» («Sommerfeld v. Germany») від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» («Zaunegger v. Germany») від 03 грудня 2009 року). Суд зазначає, що у спірних правовідносинах найкращим інтересам дитини відповідатиме постійне проживання дитини разом із матір'ю, її братом та бабусею з боку матері, яких дитина в першу чергу відносить до кола своєї сім'ї та за місцем проживання яких створено всі умови для гармонійного розвитку дитини. Примусове передання дитини на постійне проживання із батьком, з якою у дитини станом на час розгляду справи відсутній постійний емоційний, сімейний зв'язок та до якої дитина не відчуває такої сильної прихильності, як до вищеназваних родичів, вочевидь не відповідатиме інтересам дитини. Крім того, примусове передання дитини на постійне проживання із батьком на думку суду може призвести до необхідності зміни соціального оточення дитини, що порушить стабільність життя дитини. Суд також враховує, що при визначенні місця проживання дитини з матір'ю не відбудеться примусової зміни місця проживання дитини та те, що батько та мати проживають в межах однієї адміністративно-територіальної одиниці. Зокрема, доказів того, що мати якимось чином перешкоджає батьку спілкуватись з дитиною та вчиняє якісь перешкоди для зустрічі батька з дитиною в процесі досить тривалого розгляду справи не здобуто та позивачем або його представником за первісним позовом суду не надано. Крім того, зміна місця проживання дитини внаслідок певної емоційно-поведінкової моделі батька по відношенню до матері, на думку суду, є неадекватним та неспівмірним заходом реагування на емоційно-поведінкову модель матері з огляду на конкретні обставини цієї справи та з огляду на інтереси дитини. Також варто зауважити на те, що суд вважає, що даний спір виник з вини обох сторін, які не змогли домовитися між собою про місце проживання дитини та про порядок спілкування з дитиною, а під час судового розгляду обидві сторони не намагалися врегулювати спір мирним шляхом з метою зменшення негативного впливу самого факту існування цього спору на дитину. Підводячи підсумок суд зазначає, що у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві, про визначення місця проживання дитини з батьком слід відмовити. Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві, про визначення місця проживання дитини з матір'ю слід задовольнити та визначити місце проживання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] разом з її матір'ю - [PERSON] Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що у задоволенні первісного позову було відмовлено, в той час як зустрічний позов було задоволено у повному обсязі. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved