Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.12.2018 року звернувся у суд з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] у його користь шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме майнову - у розмірі 19 794 грн. 84 коп., та моральну - у розмірі 100 000 грн.. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача. Ухвалою судді від 20.02.2019 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача, який не є підприємцем, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки така, в силу п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України, визнана судом малозначною. Ухвалою, постановленою судом 05.04.2019 року, не виходячи до нарадчої кімнати, в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 259 ЦПК України, задоволено заяву відповідача про залучення Акціонерного товариства «Страхова група «Ю.БІ.АЙ-КООП», як третю особу, що не заявляє самостійних вимог, до участі у даній справі. Розгляд справи по суті відбувся у судових засіданнях 24.05.2019 року та 17.07.2019 року, за участі сторін. Позов обґрунтовано тим, що 31.07.2018 року о 07.30 год. на 555 км +38 м автодороги Київ-Чоп, відбулась дорожньо-транспортна пригода (зіткнення транспортних засобів) за участю автомобілів Mercedes-Benz Vito, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , автомобіля Opel Kadett, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався попереду у попутному напрямку, та, у подальшому автомобіля BMW, р.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди автомобілі-учасники цієї пригоди зазнали значних технічних пошкоджень. 03.09.2018 року постановою Сколівського районного суду Львівської області за наведеним вище фактом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП відповідача у справі - [PERSON] та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу. Позивач зазначає, що внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди йому завдана майнова шкода, котра, згідно з висновком експерта № 351/18 від 30.10.2018 року експертного товарознавчого дослідження, проведеного експертом [PERSON] ., становить 28 681,65 грн.. З цієї суми АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» виплатила йому 11 186,81 грн.. Крім того, йому завдано і моральну шкоду, котру він оцінює у сумі 100 000 грн.. Відтак, з посиланням на положення ст. ст. 22-23, 1187 ЦК України, просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] та його уповноважений представник - адвокат Федак Р.Р. у судові засідання щодо розгляду справи по суті з`явилися, позов підтримали повністю, просили такий задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] та його уповноважений представник - адвокат Горох В.В. у судові засідання щодо розгляду справи по суті з`явилися, проти позову заперечили повністю зазначивши, що шкода має бути відшкодована АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», у межах ліміту страхового відшкодування, котрий становить 100 000 грн. за шкоду, заподіяну майну. Відтак, з посиланням на положення ст. 1194 ЦК України, просили у позові відмовити. Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» у судові засідання щодо розгляду справи по суті явки уповноваженого представника не забезпечила, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення - судової повістки від 19.03.2019 року. Разом з тим, третьою особою 07.05.2019 року надіслано суду пояснення на позовну заяву (надійшли на адресу суду 11.05.2019 року, вх. № 2093), в якому АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» заначено, що враховуючи повне виконання перед позивачем зобов`язань, закріплених договором про врегулювання страхового випадку № 0531/18 від 24.09.2018 року, а також тих, котрі охоплені Полісом АК/8505849 в АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП», по вказаному страховому випадку відсутні будь-які заборгованості. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що відповідач 31.07.2018 року о 07 год. 30 хв. на 555 км + 38м автодороги Київ-Чоп, керуючи автомобілем марки Mercedes-Benz Vito, д.н.з. [NUMBER] , недотримався безпечного бокового інтервалу та скоїв зіткнення із автомобілем Opel Kadett, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням позивача, який рухався у попутньому напрямку, та, внаслідок інертного руху, зіткнувся з автомобілем марки BMW, р.н. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , у результаті чого транспортні засоби отримали технічні пошкодження. Встановлено й те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача, як власника автомобіля Mercedes-Benz Vito, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у формі полісу) № АК/8505849. Строк дії договору становив з 19.07.2018 року по 19.07.2019 року включно. Зазначені вище обставини справи визнаються учасниками справи у поданих ними на адресу суду процесуальних документах та під час надання пояснень у ході судового засідання, а тому, в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно роз`яснень, котрі містяться у п. п. 4, 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу цих норм закону та роз`яснень вбачається, що для відшкодування матеріальної шкоди встановлення вини особи є обов`язковим. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Тобто обов`язок відшкодування шкоди настає лише при наявності вини застрахованої особи. Вина учасника дорожньо-транспортної пригоди встановлюється вироком суду або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення. Так, постановою Сколівського районного суду Львівської області, винесеною03.09.2018 року у справі № 453/699/18, провадження № 3/453/376/18, відповідача визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.. Постанова суду 14.09.2018 року набрала законної сили та була виконана у встановленому порядку. В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена постанова суду, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, наявність вищевказаної постанови суду, котрою встановлено вину відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, є належним доказом його вини і така є преюдиціальним доказом у наведеній частині при розгляді даної справи про правові наслідки таких винних дій відповідача. Щодо вартості заподіяного позивачу матеріального збитку від дорожньо-транспортної пригоди, то судом встановлено таке. Так, позивач стверджує, що вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного йому як титульному володільцю автомобіля Opel Kadett, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок аварійного пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 31.07.2017 року, становила 28 681,65 грн.. Враховуючи встановлення судом на підставі зібраних та безпосередньо досліджених письмових доказів обставин на підтвердження неправомірності дій відповідача як завдавача майнової шкоди, наявності між такими діями і шкодою безпосереднього причинного зв`язку та доведеної вини відповідача, то обов`язок по відшкодуванню завданої майнової шкоди, на переконання суду, повинен бути покладений саме на відповідача. Як уже йшлося вище, цивільна відповідальність відповідача станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із лімітом відповідальності за заподіяну майнову шкоду у розмірі 100 000 грн., з франшизою у розмірі 500 грн.. Позивач у визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки та порядку звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування. На підставі договору про врегулювання страхового випадку № 0531/18 від 24.09.2018 року між [PERSON] (власника транспортного засобу), в особі позивача як титульного володільця на підставі генеральної довіреності від 18.11.2011 року, та АТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» сторони узгодили розмір страхового відшкодування у порядку, передбаченому п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за страховим випадком, який мав місце 31.07.2018 року та дійшли згоди, що враховуючи, що автомобіль не підлягає ремонту, оскільки ступінь пошкоджень частин перевищує ринкову вартість автомобіля до моменту дорожньо-транспортної пригоди, розмір такого відшкодування становив 12 186,81 грн.. Зокрема, було враховано ту обставину, що з моменту подання заяви на виплату 24.09.2018 року, відповідальність застрахованого відповідача не була належним чином підтверджена, а отже здійснити страхову виплату за відсутності доказів вини відповідача за умов, що позивач погодиться на зменшену суму страхового відшкодування тобто за мінусом 1 000,00 грн., у загальному розмірі 11 186,81 грн.. Згідно з ч. ч. 2, 16 ст. 9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно з висновком експерта № 351/18 судової автотоварознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку та ринкової вартості КТЗ, складеного 30.10.2018 року вартість матеріального збитку з технічної точки зору, заподіяного власнику автомобіля Opel Kadett, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок його аварійного пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 31.07.2017 року, у зв`язку з тим, вартість відновлюваного ремонту вказаного автомобіля перевищує його вартість до цього пошкодження, і відповідно проводити його повноцінне ремонтне відновлення економічно недоцільно, визначається у розмірі його ринкової вартості на момент цього пошкодження, яку, з врахуванням характеристик, показників його стану та той час, можливо було встановити при експертному огляді 09.10.2018 року вже аварійно пошкодженого автомобіля, після його, більш ніж 2-х місячного зберігання, а ціна станом на час дорожньо-транспортної пригоди - 31.07.2018 року становила 28 681,65 грн.. Відтак, фактичний розмір завданої позивачу шкоди становить 28 681,65 грн. і, враховуючи, що страхова виплата, яка йому здійснена, покриває лише оцінену шкоду, то різниця між оціненою та фактично нанесеною шкодою у розмірі 16 494,84 грн. (28 681,65 грн. - 12 186,81 грн. = 16 494,84 грн.) підлягає стягненню з відповідача як винної особи, оскільки хоча й ліміт страхового відшкодування майнової шкоди складає 100 000 грн. і цієї суми достатньо для покриття фактично завданої шкоди, проте до страхової компанії такі вимоги не було заявлено, а поняття страхової виплати (страхового відшкодування) і страхової суми (ліміту відповідальності) не є тотожними. При цьому, положення ст. 1194 ЦК України можуть бути застосовані лише у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої винною особою шкоди, а не страхової суми (ліміту відповідальності). Як уже йшлося вище, страхова виплата, котра мала б бути здійснена позивачу, становить 12 186,81 грн., що є недостатнім, виходячи із встановленого судом розміру матеріального збитку. За таких обставин, суд вважає посилання відповідача на положення вищевказаної правової норми як на підставу для відмови у позові, необґрунтованими. Судом встановлено, щоАТ «СГ «Ю.БІ.АЙ-КООП» виплатило позивачу страхове відшкодування у загальному розмірі 11 186,81 грн. замість 12 186,81 грн., так як позивач погодився на зменшення цього страхового відшкодування на 1000 грн.. Позивач позовних вимог до страхової компанії не заявляв. Таким чином, сума фактично нанесеної шкоди у розмірі 16 494,84 грн. підлягає стягненню з відповідача. Згідно з роз`ясненнями, котрі містяться у пункті 19 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01 березня 2013 року, з урахуванням змісту ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування», у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише у тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування у розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно із ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно із ст.1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову у здійсненні страхового відшкодування (ст. ст. 36, 37 Закону України «Про страхування»). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за ст. 1194 ЦК України. Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не у повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Як встановлено судом, відповідач не оскаржував розмір страхового відшкодування, яке було виплачено страховиком позивачу, хоча виплачена страхова виплата складає 11 186,81 грн. (за мінусом 1000 грн. за згодою позивача), що не перевищує ліміт відповідальності. Разом з тим, відповідач не позбавлений права оскарження такого розміру страхового відшкодування у подальшому у встановленому законом порядку. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача різниці спричиненої позивачу матеріальної шкоди слід задовольнити частково, тобто без врахування зменшення на 1000 грн., на що позивач погодився добровільно, хоча вправі був цього не робити. Щодо франшизи у розмірі 500 грн., то така була врахована страховиком при здійсненні страхової виплати. Відтак, розмір майнової шкоди, котра підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 16 494, 84 грн.. В силу ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, котра, з-поміж іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 зазначеного Кодексу моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки, як уже йшлося вище, вина відповідача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, під час котрої був пошкоджений автомобільOpel Kadett, д.н.з. [NUMBER] , є доведеною у передбачений законом спосіб, то на такого відповідача як винну особу може бути покладено обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу внаслідок пошкодження майна, як титульному володільцю, моральної шкоди. Разом з тим, суд не погоджується із розміром, в якому позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду, а розмір на відшкодування моральної шкоди у сумі 100 000 грн. суд вважає значно завищеним. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд вважає достатнім до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 3 000 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають до часткового задоволення, а загальний розмір такого відшкодування становить 19 494,84 грн.. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, судові витрати, котрі полягають у сплаченому судовому зборі за пред`явлення зазначених позовних вимог згідно квитанції № 29 від 20.12.2018 року, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволення позовних вимог, але не менше мінімально встановленого розміру відповідного судового збору станом на дату пред`явлення позову до суду, тобто 768, 40 грн.. Також з відповідача, на підставі ст. 139 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача витрати у сумі 2 300 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи, згідно квитанції № 351118 від 30.10.2018 року. Отже, загальний розмір судових витрат, котрі підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача, становить 3 068,40 грн.

Outcome: partial