Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 23.03.2018 року звернувся до суду з позовом до ПАТ «Шахтоуправління «Покровське», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з відповідачем по справі він перебуває у трудових відносинах, працює гірничомонтажником 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 26.04.2016 року під час виконання трудових обовязків на виробництві з ним стався нещасний випадок, в наслідок якого він отримав виробничу травму, а саме, оскольчатый перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків. ПАТ «ШУ «Покровське» був складений акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, та акт за формою Н-5 розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 26.04.2016 року. Згідно довідці МСЕК від 23.02.2017 року йому вперше було встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва у розмірі 25%. Внаслідок отриманої травми він втратив можливість заробляти на життя у тому розмірі, в якому заробляв до отримання травми. Внаслідок травми функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок трудового каліцтва знижується його настрій, бо він відчуває себе неповноцінною людиною. Незважаючи на те, що він відносно молода людина, але внаслідок травми не може вести активне життя та приділяти достатньо уваги сімї, спілкуватися з друзями, колегами по роботі. Його страждання є триваючими, втрата працездатності є стійкою, він вже ніколи не зможе вилікуватися повністю та відновити стан здоровя, що існував до травми. Заподіяну моральну шкоду він оцінює у 25 000 грн. Оцінюючи моральну шкоду в указану суму, він виходив з тривалості та глибини моральних та фізичних страждань, обставин, при яких його було травмовано, тяжкості травми, з безлічі негативних наслідків для нього, які виникли внаслідок отримання травми, а також невідновності погіршення стану його здоровя. Вина відповідача підтверджується Актами про нещасний випадок та розслідування нещасного випадку за формами Н-1 та Н-5 відповідно. Відповідно до ст.38 Гірничого Закону України до обовязків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог. В судове засідання представник відповідача ПАТ ШУ «Покровське» не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги задовольнити частково в розмірі 7500,00 грн., в іншій частині позовних вимог просив відмовити, посилаючись на те, що основною причиною нещасного випадку на виробництві стала особиста необережність потерпілого при пересуванні по гірничій виробці, крім того, позивач не надав обґрунтований розрахунок моральної шкоди та документів, які б підтверджували перенесення позивачем стресових, агресивних та інших негативних наслідків в звязку з погіршенням стану його здоровя. Представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав письмові пояснення, в яких просив розглянути справу за відсутності представника та ухвалити рішення у справі на розсуд суду. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем ПАТ «ШУ «Покровське», працюючи гірничомонтажником 5 розряду з повним робочим днем в шахті. 26.04.2016 року під час виконання трудових обовязків на виробництві з ним стався нещасний випадок, в наслідок якого він отримав виробничу травму, а саме, оскольчатый перелом лівої стегнової кістки зі зміщенням уламків. ПАТ «ШУ «Покровське» був складений акт за формою Н-1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, та акт за формою Н-5 розслідування нещасного випадку, що стався з позивачем 26.04.2016 року (а.с. 6-10). Згідно довідці МСЕК від 23.02.2017 року йому вперше було встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва у розмірі 25% (а.с. 14), позивач був повторно оглянутий МСЕК 22.03.2018 року та йому було повторно встановлено 25 % втрати професійної працездатності (а.с. 15). Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Законом України Про охорону праці, а саме, ч. 1 ст. 9, було визначено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику внаслідок ушкодження здоровя або у випадку смерті працівника, здійснюється Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. Відповідно до змін, внесених до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності від 23.02.2007 року були виключені положення щодо відшкодування моральної шкоди з Фонду соціального страхування. Проте, право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу. Встановлений законодавцем розподіл обовязків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Судом встановлено, що тяжкі та шкідливі умови праці призвели до травмування позивача. Висновком МСЕК від 23.02.2017 року йому вперше було встановлено третю групу інвалідності та втрату професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва у розмірі 25% (а.с. 14), рекомендовано медикаментозне, оперативне лікування. В звязку цим 23.03.2018 року позивач звернувся до суду за захистом своїх прав з позовом про відшкодування моральної шкоди. Оскільки на час звернення позивача до суду Законом України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачено обовязку Фонду відшкодовувати потерпілому моральну шкоду, то таку шкоду позивачу, законні права якого порушено, повинен відшкодовувати роботодавець, згідно з правилами статті 237-1 КЗпП України. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з трудовим каліцтвом позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно висновку МСЕК 25% працездатності за трудовим каліцтвом, визнаний вперше інвалідом третьої групи. Внаслідок отриманої травми позивач втратив можливість заробляти на життя у тому розмірі, в якому заробляв до отримання травми. Внаслідок травми на виробництві функції його організму суттєво погіршилися, що відображається не тільки на можливості працювати, але і в побуті. Він вимушений лікуватися, внаслідок каліцтва знижується його настрій, бо він відчуває себе неповноцінною людиною. Незважаючи на те, що він відносно молода людина, але внаслідок травми не може вести активне життя та приділяти достатньо уваги сімї. Його страждання є триваючими, втрата працездатності є стійкою, він вже ніколи не зможе повністю вилікуватися. Вищевикладені обставини негативно відбиваються на його душевному стані. Він відчуває душевні страждання та переживання, у нього зявилося почуття тривоги перед майбутнім, особливо з урахуванням невідновності наслідків отриманого ушкодження та тяжкого стану його здоровя. У нього критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому та соціальному відношенні, громадянина. Вищезазначене законодавство, а також розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року із змінами від 25.05.2001 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідки МСЕК, суд вважає, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і згідно ст. 237-1 КЗпП України, розясненням Пленуму Верховного Суду України, позивач має право на його відшкодування. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує ступінь, характер, обсяг і тривалість страждань, а саме значне погіршення стану здоровя позивача, те, що професійна працездатність в звязку з трудовим каліцтвом втрачена згідно висновку МСЕК від 23.02.2017 року вперше на 25 %, він визнаний інвалідом третьої групи, в наступному при повторному огляді підтверджено 25% втрати працездатності. Виходячи з викладеного, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 12500 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial