Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

Позивач 26.02.2020 року звернувся до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за ним в порядку спадкування після смерті матері, [PERSON] , право на земельну частку (пай) розміром 1,27 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності колгоспу «Світанок» с. Борщовичі, Пустомитівського району Львівської області. Окрім цього позивач просить встановити факт родинних відносин, а саме що [PERSON] , яка померла [INFO] доводиться його матір`ю. Свої вимоги обґрунтовує тим, що його мати, [PERSON] , померла [INFO] , до складу спадкової маси після смерті якої увійшло право на вказану вище земельну частку (пай). Матір своїм майном на випадок смерті не розпорядилася, а тому спадкування її майна відбувається за законом почергово. Позивач являється єдиним спадкоємцем за законом майна померлої, оскільки його батько [PERSON] , помер [INFO] . Він вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки до дня смерті матері проживав разом з нею, та протягом шести місяців після відкриття спадщини не заявив про відмову від такої. Проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки існують розбіжності в написанні по батькові матері у правовстановлюючих документах. Так, зокрема у свідоцтві про народження позивача по батькові матері вказане як « [PERSON] » а у свідоцтві про її смерть як « [PERSON] ». У судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує, та простить такі задовольнити. Представник відповідача - Пикуловичівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що спадщина відкрилась [INFO] - в день смерті спадкодавця [PERSON] та на час дії ЦК УРСР 1963 року. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Тому дані правовідносини регулюються розділом VІІ «Спадкове право» ЦК 1963 року, статтею 524 якого визначено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст. 524 ЦК УРСР сспадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 528 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно приписів статей 525, 548, 549 ЦК 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За змістом розділу VІІ вказаного Кодексу, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року, якщо спадкоємець в установлений ст. 549 цього Кодексу строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. За п. 1 ч. 1, ч.2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема, родинних відносин між фізичними особами. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 02.10.1958 року; свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 20.11.1953 року; свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.07.1947 року; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 15.09.2001 року; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30.07.2012 року; копію сертифікату на право на земельну частку пай серії РН № 463409 від 04.04.2019 року; довідки виконавчого комітету Пикуловичівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 05.02.2020 року № 50 та № 51; довідки Ямпільського старостинського округу № 30/02-17 та № 31/02-17 від 22.01.2020 року; заяву відповідача про визнання заявлених позивачем позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, а встановлені в судовому засіданні обставини, не ставлять під сумнів близькі родинні відносини між позивачем [PERSON] та [PERSON] , а саме, що остання являється його матір`ю. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач у встановлений строк вступив в управління та володіння спадковим майном, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті спадкодавця; те що позивач являється єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину та претендує на спадкове майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved