Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

Позивач 15.10.2012 року звернулась до суду з вищевказаним позовом, який протягом розгляду справи неодноразово уточнювала (а.с.1-4,121,122,132,140,141,151,152,171,172), та яким остаточно на підставі ст.ст.235,328,655 ЦК України, ст.ст.60,65,69,70 СК України просила: встановити факт проживання її-позивача [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без шлюбу в період з лютого місяця 2010 року по травень місяць 2012 року; визнати правочин, яким є довіреність від 11.05.2011 року, засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 833, виданої [PERSON] на ім'я [PERSON] щодо права володіння, користування та відчуження та на ім'я [PERSON] з правом на всі інші дії, за винятком дій, пов'язаних з укладенням договорів купівлі-продажу, оренди, позички транспортного засобу моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део Ланос) д/н [NUMBER], удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу транспортного засобу; визнати за нею та [PERSON] право спільної сумісної власності на автомобіль моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део Ланос) д/н [NUMBER]; визнати недійсною та скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на спірний автомобіль; стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію за 1/2 частку автомобіля в сумі 25959,50 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь половину від витрат, здійснених нею в період з травня 2012 року по серпень 2013 року на погашення в повному обсязі кредитного договору № 85/11-С від 23.03.2011 року в сумі 12442,90 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь половину від грошового боргу, який нею одноособово був повернутий [PERSON], а саме в сумі 3000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь половину від грошового боргу по розписці від 12.02.2012 року, який нею одноособово був повернутий [PERSON], а саме в сумі 5000,00 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини. З лютого місяця 2010 року по травень місяць 2012 року вона з відповідачем [PERSON] проживали однією сім'єю, мали спільний побут, вели спільне господарство. На початку 2011 року вони вирішили в інтересах сім'ї придбати легковий автомобіль. Так як у них не вистачало для цього грошових коштів, то ними було прийнято рішення про взяття та оформлення на її ім'я кредиту, так як [PERSON] офіційно не працював. 23.03.2011 року між нею та ПАТ «ВТБ Банк» був укладений кредитний договір № 85/11-С, згідно з яким їй був виданий кредит в сумі 38300,00 грн., за які вона з [PERSON] у [PERSON] придбали автомобіль моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део Ланос) д/н [NUMBER]. Факт купівлі-продажу вказаного автомобіля з метою економії часу та витрат був оформлений у вигляді нотаріально-засвідченої довіреності від 11.05.2011 року на її-позивача ім'я з правом володіння, користування і відчуження та на ім'я [PERSON] з правом на всі інші дії, за винятком дій, пов'язаних з укладенням договорів купівлі-продажу, оренди, позички. З травня 2011 року по травень 2012 року вона з відповідачем спільно володіли та користувались даним автомобілем. У травні місяці 2012 року їх стосунки з [PERSON] припинилися, вони стали проживати окремо. Після чого [PERSON] забрав автомобіль та довіреність від 11.05.2011 року. З травня 2012 року вона одноособово сплачувала кредит за договором № 85/11-С від 23.03.2011 року. Вона неодноразово зверталась до [PERSON] з метою мирного вирішення питання щодо поділу автомобіля, набутого під час проживання ними однією сім'єю, та щодо розподілу обов'язків по кредитному договору № 85/11-С від 23.03.2011 року, але постійно отримувала від нього відмову. Крім того, як їй стало відомо у жовтні 2012 року [PERSON] звернувся за новою довіреністю до [PERSON], який є власником автомобіля, але який фактично шляхом оформлення генеральної довіреності продав автомобіль [PERSON]. І [PERSON] видав нову довіреність на ім'я батька [PERSON] - [PERSON], який переоформив право власності на себе та зареєстрував вказаний автомобіль під державним номером [NUMBER]. Вважає, що вона та відповідач [PERSON] в момент оформлення довіреності від 11.05.2011 року фактично набули право власності на спірний автомобіль. Тому довіреність від 11.05.2011 року вона вважає удаваним правочином, який приховує інший правочин - договір купівлі-продажу автомобіля, який є підставою для набуття права власності на автомобіль. А тому, на її думку, вона має право на половину майна, набутого за час проживання однією сім'єю з [PERSON], а саме на 1/2 частину спірного автомобіля. За висновком експерта-автотоварознавця вартість аналогічного автомобіля становить 51919,14 грн., а отже вона має право на грошову компенсацію в сумі 25959,50 грн. Посилається і на те, що під час проживання з відповідачем [PERSON] однією сім'єю нею в інтересах сім'ї був укладений кредитний договір № 85/11-С від 23.03.2011 року, а тому на її думку, вони в рівних частках зобов'язані були його виконувати. У відповідності до умов кредитного договору та графіку погашення заборгованості щомісячний платіж становив 1428,00 грн. Починаючи з травня 2012 року вона одноособово сплачувала кредит та 23.08.2013 року повністю його погасила. Тому, на її думку, з відповідача [PERSON] слід стягнути половину від витрат, здійснених нею по погашенню заборгованості по кредитного договору, а саме суму 12442,90 грн. Посилається також на те, що під час проживання з відповідачем [PERSON] однією сім'єю вони в інтересах сім'ї користувалися кредитною картою, яка була оформлена на її ім'я. Для отримання кредиту по договору № 85/11-С від 23.03.2011 року їм необхідно було повністю погасити залишок по зазначеній кредитній картці. Так як своїх грошей у них не було, то вона взяла в борг у свого батька [PERSON] 6000,00 грн. 17.03.2011 року був погашений кредит. У вересні 2012 року вона одноособово повернула батькові борг. Вважає, що має право на компенсацію половини повернутого нею боргу, а саме 3000,00 грн. Також вказала, що в лютому 2012 року вони з відповідачем [PERSON] брали в борг у її батька грошові кошти в розмірі 10000,00 грн. для поїздки в Єгипет. 20.09.2012 року вона одноособово повернула батькові борг, а тому, на її думку, вона має право на компенсацію половини повернутого нею боргу, а саме 5000,00 грн. Представник позивача у судовому засіданні обставини, викладені в позові, та позовні вимоги підтримав, просив задовольнити їх повністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні за безпідставністю та недоведеністю. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити за безпідставністю та недоведеністю. [PERSON], яка ухвалою суду від 29.05.2013 року (а.с.115) була залучена до участі у справі третьою особою, у судове засідання не з'явилась, будучі повідомленою належним чином. Причини неявки суду невідомі. У порядку судового доручення за клопотанням представника позивача були допитані в якості свідків [PERSON], [PERSON] (а.с.84-96). У судовому засіданні були допитані свідки, заявлені представником позивача [PERSON]: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; свідки, заявлені представником відповідача [PERSON] - [PERSON]: [PERSON], [PERSON] (а.с.161-170,192-195). На допиті інших свідків, заявлених але не з'явившихся у судове засідання представники сторін, відповідач [PERSON] не наполягали, погодились на розгляд справи без їх допиту. Вислухавши представника позивача, представника відповідача [PERSON] - [PERSON], відповідача [PERSON], допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] у зареєстрованому шлюбі не перебували. У період з лютого місяця 2010 року по травень місяць 2012 року між ними були близькі стосунки. Викладене знайшло своє підтвердження в судовому засіданні поясненнями представників сторін, відповідача [PERSON] 07.06.2013 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] після чого їй було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.123). Свідок [PERSON], який позивачу доводиться батьком, суду пояснив, що його дочка та [PERSON] проживали разом у квартирі його дочки за адресою: [ADDRESS] з зими 2010 року по травень 2012 року. Свідок [PERSON] - сусідка позивача, суду пояснила, що позивач та [PERSON] десь два роки проживали разом у квартирі [PERSON]. Вона бачила [PERSON] в під'їзді ранком та у вечорі. У квартирі ж [PERSON] вона не разу не була. Вона бачила, що [PERSON] приїздив на автомобілі - Део сірого (або голубого) кольору. Свідок [PERSON] - сусідка позивача, суду пояснила, що позивач та [PERSON] з лютого 2010 року по травень 2012 року проживали разом в квартирі [PERSON]. Вона бачила [PERSON] майже кожного дня. У квартирі [PERSON] вона була тоді, коли [PERSON] та [PERSON] придбали автомобіль, а також коли вона-свідок з чоловіком також мали намір придбати авто і приходили за порадою. Свідок [PERSON] - друг батьків позивача, пояснив суду, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом десь з весни 2010 року. Він періодично протягом двох років бачив [PERSON] у будинку батька позивача. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона та [PERSON] проживали разом без реєстрації шлюбу з 2008 року та десь до кінця 2010 року-початку 2011 року. Вони проживали в м. Дніпропетровськ у найманих квартирах. У [PERSON] була робота в м. Дніпропетровськ, але він часто їздив до м. Нікополя, казав що до батьків. Потім вона, будучі вагітною, дізналася, що [PERSON] їй зраджує і у їх відносинах виникла пауза. Однак він продовжував їй телефонувати, приїздив до неї, а 08.08.2011 року у них народилася дочка. З осені 2011 року він став приїжджати частіше. Вони намагалися почати все знов. Але не вийшло. Десь в листопаді-грудні 2012 року вони остаточно припинили відносини. З пояснень свідків, заявлених позивачем, вбачається, що позивач та [PERSON] проживали разом в квартирі позивача. Однак з їх пояснень не вбачається, що між позивачем та [PERSON] велось спільне господарство, побут, бюджет. З пояснень свідка [PERSON] вбачається, що у період з 2008 року та до кінця 2010 року-початку 2011 року, а потім з осені 2011 року до осені 2012 року відповідач періодично проживав з [PERSON] без реєстрації шлюбу, від цих відносин у них народилася дочка. Крім того, в матеріалах справи наявні фотографії від 25.03.2010 року, 12.11.2010 року, 04.01.2011 року на яких свідок [PERSON] з [PERSON] в домашній обстановці (а.с.185-187). На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] у період з лютого місяця 2010 року по травень місяць 2012 року. Сам факт перебування позивача та [PERSON] у близьких стосунках без ведення спільного господарства, побуту та бюджету не доводять факту проживання однією сімєю, а у судовому засіданні не було встановлено, що позивачем та відповідачем [PERSON] велося спільне господарство, побут та бюджет. Фотографії, надані представником позивача на підтвердження факту проживання однією сім'єю (а.с.108-112) цих обставин не доводять. На фотографіях сторони серед інших гостей або в кафе, або у когось в гостях, та на колективних фото на відпочинку, а на деяких фото відповідача взагалі немає (а.с.108 - фото знизу, а.с.109 - фото зверху). Тому суд зазначені фотографії до уваги не бере. Крім того, жодних обставин щодо ведення спільного господарства, побуту та бюджету не викладено ні в позові та не було надано пояснень з цього приводу в судовому засіданні представником позивача. Доказів на підтвердження цих обставин суду представлено не було. Тому у задоволенні вимог позову щодо встановлення факту проживання позивача з відповідачем [PERSON] однією сім'єю без шлюбу в період з лютого місяця 2010 року по травень місяць 2012 року слід відмовити. Так як у встановленні цього факту позивачу відмовлено, то не підлягають задоволенню і вимоги щодо стягнення з [PERSON] половини від витрат, здійснених позивачем в період з травня 2012 року по серпень 2013 року на погашення в повному обсязі кредитного договору № 85/11-С від 23.03.2011 року в сумі 12442,90 грн.; стягнення з [PERSON] половини від грошового боргу, який позивачем одноособово був повернутий [PERSON], а саме в сумі 3000,00 грн.; стягнення з [PERSON] половини від грошового боргу по розписці від 12.02.2012 року, який позивачем одноособово був повернутий [PERSON], а саме в сумі 5000,00 грн., так як ці вимоги тісно пов'язані з фактом проживання однією сім'єю, у встановленні якого позивачу відмовлено. Щодо вимог позову в частині визнання правочину, яким є довіреність від 11.05.2011 року, засвідчена приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровану в реєстрі за № 833, виданої [PERSON] на ім'я [PERSON] щодо права володіння, користування та відчуження та на ім'я [PERSON] з правом на всі інші дії, за винятком дій, пов'язаних з укладенням договорів купівлі-продажу, оренди, позички транспортного засобу моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део Ланос) д/н [NUMBER], удаваним правочином, вчиненим з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу транспортного засобу; визнання за позивачем та [PERSON] право спільної сумісної власності на автомобіль моделі «ЗАЗ TF 698Р» (Део Ланос) д/н [NUMBER]; визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірний автомобіль; стягнення з [PERSON] на користь позивача компенсації за 1/2 частку автомобіля в сумі 25959,50 грн., суд прийшов до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Згідно ч.1 ст.240 ЦПК України, представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Згідно ч.3 ст.244 ЦК України, довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Згідно п.2 ч.1 ст.248 ЦК України, представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності. Судом встановлено, що 28.01.2011 року [PERSON] видав довіреність, якою уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON] (кожен з них може діяти самостійно), вчиняти від його імені всі незаборонені діючим законодавством правочини та інші юридично значимі дії (розпоряджатися з правом продажу, оренди, позички), щодо належного йому на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ (технічного паспорту) серії [NUMBER], виданого та зареєстрованого 23.03.2010 року Світловодським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області, транспортного засобу марки «ЗАЗ TF 698Р», випуску 2009 року, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], реєстраційний номер (номерний знак) [NUMBER]. Вказана довіреність видана строком на п'ять років з правом передоручення повноважень та дійсна до двадцять восьмого січня дві тисячі шістнадцятого року з правом виїзду за межі України при умові оформлення відповідного свідоцтва про реєстрацію в органах ДАІ. Довіреність була посвідчена [PERSON], приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу 28.01.2011 року і зареєстрована у реєстрі за № 121 (а.с.14). Довіреністю від 11.05.2011 року (а.с.66), [PERSON], який діяв від імені та в інтересах [PERSON] по довіреності, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу 28.01.2011 року за реєстровим № 121, в силу усного попередньо укладеного з повіреним договором, цією довіреністю уповноважив: 1.[PERSON] вчиняти від імені власника всі незаборонені діючим законодавством правочини та інші юридично значимі дії (розпоряджатися з правом продажу, оренди, позички), щодо належного [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого Світловодським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 23.03.2010 року, транспортного засобу марки ЗАЗ, моделі TF 698Р, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], колір - сірий, повна маса - 1400, маса без навантаження - 1085, об'єм двигуна - 1300, реєстраційний номер [NUMBER]. Для чого надав їй право представляти інтереси власника з правом подавати від його імені заяви, довідки та документи, підписувати від його імені договори цивільно-правового характеру щодо розпорядження транспортним засобом, в тому числі договори купівлі-продажу, оренди, позички, визначаючи осіб, умови договорів та їх суми по власному розсуду, розписуватися за нього, одержувати довідки та документи, належні йому за результатами вказаних вище угод гроші, здійснювати керування транспортним засобом при виконанні цієї довіреності, знімати транспортний засіб з обліку в органах МРЕВ ДАЇ, ставити на облік, слідкувати за його технічним станом, змінювати колір при умові реєстрації в органах МРЕВ ДАЇ, проходити технічний огляд, сплачувати необхідні податки, бути представником на технічних станціях, при необхідності проводити заміну номерних агрегатів, проводити необхідні переобладнання та (або) дообладнання, в разі необхідності одержати дублікат свідоцтва про реєстрацію ТЗ та номерні знаки, укладати договори обов'язкового страхування цивільної відповідальності, а у випадку спричинення транспортному засобу пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам під час експлуатації транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, укладати, якщо в тому буде необхідність, від імені власника, угоди про відшкодування заподіяної шкоди, одержувати та сплачувати за такими угодами грошові суми в розмірах згідно з експертними висновками, представляти інтереси власника щодо адміністративно-правових відносин які виникатимуть в процесі розпорядження та/або експлуатації вказаного вище ТЗ в усіх державних, громадських, приватних організаціях, а також в місцевих, апеляційних судах та Верховному Суді України з усіма правами, наданими позивачу, відповідачу, третій особі, здійснювати всі процесуальні дії, в тому числі з правом укладення мирової угоди, повної або часткової відмови від позовних вимог, зміни предмета або підстав позову, збільшення або зменшення позовних вимог, оскарження рішень, постанов та інших документів суду, пред'явлення виконавчих документів до відповідних органів для виконання, а також виконувати всі інші дії, пов'язані з даною довіреністю. 2. [PERSON] представляти всі вищенаведені інтереси власника за винятком дій пов'язаних з укладенням договорів купівлі-продажу, оренди, позички. З вказаної довіреності вбачається, що ця довіреність була видана без права передоручення повноважень іншій особі. Текст довіреності прочитаний [PERSON], який підтвердив, що вона відповідає його дійсним намірам створити відповідні юридичні наслідки. Довіреність була підписана від імені [PERSON] його представником [PERSON], який діяв внаслідок повноважень, що ґрунтуються на довіреності, у присутності нотаріуса. Ця довіреність була посвідчена 11.05.2011 року [PERSON], приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, зареєстровано в реєстрі за № 833. 26.07.2012 року [PERSON], приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, було припинено дію довіреності від 11.05.2011 року, номер у реєстрі нотаріальних дій № 833 на підставі заяви [PERSON] (а.с.67). 26.07.2012 року [PERSON], приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу, була посвідчена довіреність від імені [PERSON] (а.с.159,160), який діяв від імені та в інтересах [PERSON] по довіреності, посвідченої [PERSON], приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу 28.01.2011 року за реєстровим № 121, дублікат якої виданий 26.07.2012 року приватним нотаріусом Світловодського районного нотаріального округу [PERSON] в реєстрі за номером 1168, та який в силу усного попередньо укладеного з повіреним договором, цією довіреністю уповноважив: [PERSON], та/або [PERSON], та/або [PERSON], які можуть діяти самостійно та незалежно один від одного, вчиняти від імені власника всі незаборонені діючим законодавством правочини та інші юридично значимі дії (розпоряджатися з правом продажу, оренди, позички), щодо належного [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER], виданого Світловодським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 23.03.2010 року, транспортним засобом марки ЗАЗ, моделі TF 698Р, 2009 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER], колір - сірий, повна маса - 1400, маса без навантаження - 1085, об'єм двигуна - 1300, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований там же. Довіреність видана без права передоручення повноважень іншій особі та дійсна до 28.01.2016 року. Довіреність зареєстровано в реєстрі за №1608. Про видачу нової довіреності від 26.07.2012 року було зроблено відмітку в довіреності від 28.01.2011 року (а.с.14 - на звороті). З показань свідка [PERSON], допитаного 11.02.2013 року Світловодським міськрайонний судом в порядку судового доручення, вбачається, що він був власником спірного автомобіля, видавав довіреність на ім'я [PERSON] на право володіння, користування і відчуження автомобілем. Десь чотири місяці потому він зняв транспортний засіб з реєстрації та переоформив автомобіль на [PERSON]. З відповіді Нікопольського ВРЕР ДАІ на запит суду (а.с.83) вбачається, що станом на 06.02.2013 року автомобіль ЗАЗ TF698Р, 2009 року випуску, кузов № [NUMBER] зареєстровано за [PERSON], на даний автомобіль присвоєно номерний знак [NUMBER]. Вимог до [PERSON] позивачем не пред'явлено. Співвідповідачем по справі залучити [PERSON] представник позивача не виявив бажання, тому [PERSON] по ініціативі суду було залучено третьою особою. Згідно ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч.1 ст.235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Відповідно до п.25 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосування норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Посилання позивача на те, що довіреність від 11.05.2011 року є удаваним правочином, укладеним з метою приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу транспортного засобу марки ЗАЗ, моделі TF 698Р д/н [NUMBER] свого підтвердження в судовому засіданні не знайшло. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний позивачем та відповідачем [PERSON] у [PERSON] за сумою вказаною в позові, а саме за 38300,00 грн., позивачем, всупереч ч.3 ст.10 ЦПК України не представлено. Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до п.12 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у ЦК визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949 ЦК). Тому показання свідка [PERSON] (допитаного 13.02.2013 року Кіровським районним судом м. Кіровограда в порядку судового доручення), який видав довіреність від 11.05.2011 року на ім'я [PERSON] та [PERSON], щодо того, що він продав спірний транспортний засіб останнім та отримав від них кошти за автомобіль, суд не може покласти в основу рішення. Також суд не бере до уваги і показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] щодо факту купівлі-продажу автомобіля. Обставини справи щодо грошових зобов'язань мають бути підтверджені певними засобами доказування. Факт купівлі-продажу підтверджується письмовими доказами, а не показаннями свідків. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що розписки щодо передачі грошей за автомобіль не складалось. Належних та допустимих доказів на підтвердження купівлі-продажу спірного транспортного засобу позивачем суду не представлено. Тому суд приходить до висновку, що в судовому засіданні не доведений факт вчинення 11.05.2011 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] договору купівлі-продажу автомобіля. Тому у задоволенні вимог позову щодо визнання довіреності від 11.05.2011 року удаваним правочином, таким що приховує договір купівлі-продажу транспортного засобу, слід відмовити. Так як в цих вимогах позивачу відмовлено, то не підлягають задоволенню і вимоги позову в частині визнання за позивачем та [PERSON] право спільної сумісної власності на автомобіль моделі «ЗАЗ TF 698Р» д/н [NUMBER]; визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності за [PERSON] на спірний автомобіль; стягнення з [PERSON] на користь позивача компенсації за 1/2 частку автомобіля в сумі 25959,50 грн., так як ці вимоги тісно пов'язані з тими, у задоволенні яких позивачу відмовлено. Враховуючи все вище викладене, у задоволенні позовних вимог [PERSON] слід відмовити повністю.

Outcome: dismissed