Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

Позивач [PERSON] [INFO] звернулася із позовом до суду, в якому просить надати їй до дозвіл на виїзд та оформлення проїзного документу для виїзду за межі України без згоди батька, [PERSON]. В позові зазначила, що [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі. Через часті непорозуміння між батьками 06 квітня 2005 року шлюб між ними було розірвано, про що у Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 37, про що свідчить Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER], копію якого додано до матеріалів справи. Після розірвання шлюбу між батьками [PERSON] залишилася проживати із своєю мамою. Батько час від часу відвідував її, допомагав інколи матеріально. Ніяких непорозумінь у них із Відповідачем ніколи не виникало. Однак, близько двох років тому батько поїхав у Москву на роботу. З часу переїзду до іншої країни тато не підтримує з позивачем жодного зв'язку. Мама позивача після розірвання шлюбу поїхала закордон у країну Польщу. На сьо годнішній день вона має право на постійне місце проживання у вказаній країні. Позивач часто їздила до матері у гості, а тепер не має можливості цього зробити так як у неї не має дозволу на виготовлення документів для виїзду за кордон від батька. З вказаної причини вимушена звернутися з даним позовом до суду, просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні позивач, представник позивача та представника неповнолітньої підтримала позовні вимоги і просить їх задовольнити, з мотивів наведених в позовній заяві, також суду пояснили що, позивачу на день звернення до суду вже виповнилося 16 років і вона має право на самостійний виїзд закордон, однак для виготовлення шенгенської візи, візовий центр вимагає дозвіл батьків для відкриття візи, в подальшому подали заяву про розгляд справи без їхньої участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлений у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив і не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можна провести заочний розгляд справи. Представник служби у справах дітей Галицької РДА як третя особа не з'явився. До суду направив заяву в якій просить справу розглядати у їхній відсутності. При винесенні рішення просить врахувати інтереси дитини. Із матеріалів справи вбачається, що будь-яких обмежень щодо виїзду за кордон не встановлено. Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов'язує обидвох батьків виховувати дитину, піклуватись про її здоров'я, фізичний духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність, готувати її до самостійного життя, праці, розвивати її особистість, повагу до прав свобод людини та громадянина. Одночасно ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані права не можуть мати ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому пакті. Згідно п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» для тимчасових обмежень у праві виїзду за кордон можуть бути підстави, якщо діють не врегульовані аліменти, договірні чи інші не виконані зобов'язання або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України. Порядок виїду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їду в Україну громадянами України», постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231. Статтями 3, 6 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної ради України 27.02.1991року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей , незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, виходячи із вище викладеного та беручи до уваги, що у позивачки не має не виконаних зобов'язань покладених на неї рішенням суду, рішенням іншого органу, (посадової особи) та відповідача щодо виконання зобов'язань. У зв'язку із чим слід надати дозвіл [PERSON] на оформлення проїзного документу для виїзду за межі України без згоди батька, [PERSON]. Виходячи із викладеного на підставі ст.ст. 1, 2, 4, п.2 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 р. №3857 - ХІІ остання редакція закону від 08.03.2011р., Постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231, Постановою КМУ від 27.01.1995 року № 57 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 313 ЦК України, ч.2 ст. 154, ст.155 СК України та

Outcome: approved