Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

Позивач 12.11.2013 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача страхове відшкодування в розмірі 2 846, 46 грн. Свої вимоги мотивував тим, що 16.12.2012 року приблизно о 19-25 год. в м. Києві по вул. Гетьмана, 27, відбулась дорожньо-транспортна пригода, яка полягала в тому, що 3-я особа [PERSON], керуючи автомобілем Dacia, д/н [NUMBER], не вибрав безпечної дистанції, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, та здійснив зіткнення з автомобілем «ДЕУ» д/н [NUMBER], який у свою чергу здійснив зіткнення з автомобілем Renault Logan, д/н [NUMBER], яким керував позивач. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 25.01. 2013 року [PERSON] був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Внаслідок вищезазначених обставин після проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача сума його збитку склала 2846,46 грн. (2496,46 + 350,00 грн.), яку відповідач відмовився відшкодувати, так як, на думку позивача, останній не звернувся з приводу ДТП у встановлений законом 3 денний строк. Разом з тим, позивач зазначає, що [PERSON] своєчасно після ДТП не проінформував його про назву та місцезнаходження свого страховика та не надав відомості про поліс. Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, позивач посилався на ст.ст.22,29,32,33 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з якими у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум відшкодовує у встановленому законом порядку заподіяну шкоду, особою, яка застрахувала у Страховика свою цивільно-правову відповідальність перед третіми особами. Таким чином, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відповідач мав обов'язок відшкодувати витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом. Однак, оскільки позивач відремонтував свій пошкоджений транспортний засіб за особисті кошти, про що він повідомив відповідача як страховика третьої особи, подавши заяву про виплату страхового відшкодування, то з останнього відповідно до п. 37.1.3. ст. 37 ЗУ «Про обов'язкове страхування власників наземних транспортних засобів» підлягає стягненню сума цього відшкодування. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник ВАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в судовому засіданні проти позову заперечував, вважаючи вимогу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Посилався на те, що автомобіль Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER], пошкоджений в ДТП 16.12.2012 року, був повністю відремонтований позивачем, а згідно з п.8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція не складається. Окрім того, позивачем по відновлювальному ремонту автомобіля надані документи СТО, яке не є суб'єктом оціночної діяльності, тому належним доказом розміру суми страхового відшкодування, яка має бути стягнута з відповідача, не може прийматися. Представник третьої особи ПрАТ «СК «ВУСО» в судове засідання не з'явився, надавши письмові пояснення, в яких зазначив, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та позивачем було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 522185-02-10-01 від 17.05.2012 року, за яким страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією автомобіля Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER]. В період дії договору мала місце дорожньо-транспортна пригода 16.12.2012 року за участю застрахованого автомобіля під управлінням позивача та автомобіля Dacia, державний реєстраційний номер [NUMBER], під управлінням [PERSON] Внаслідок настання ДТП застрахований автомобіль отримав механічні пошкодження. 18.12.2012 року позивач звернувся до ПрАТ «СК «ВУСО» з заявою про виплату страхового відшкодування, за розглядом якої було прийнято рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, про що складено страховий акт № 1361-02 від 09.04.2013 року, внаслідок невиконання страхувальником вимог п. 10.3 Договору страхування, про що позивач був повідомлений. Так, згідно з п. 10.3 Договору страхування у разі настання страхової події страхувальник зобов'язаний до зміни обставин (картини) події (місцезнаходження учасників ДТП, слідів настання страхового випадку і та ін.), що сталася, але не пізніше, ніж через 2 години, повідомити про настання страхового випадку страховика. Згідно з положенням п/п. 13.1.1., 13.1.2 пункту 13.1. Договору страхування страховик має право відмовити у виплаті страхового відшкодування, якщо про подію не було повідомлено страховика і/або до компетентних органів в порядку і строк передбачений цим договором без поважних на те причин, а також коли даний факт не підтверджується документами компетентних органів або надані документи оформлені з порушенням діючих норм (відсутні номери, печатка, дата, мають місце виправлення). При цьому внаслідок прийняття рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, у ПрАТ «СК «ВУСО» не виникало необхідності проводити дослідження щодо вартості відновлювального ремонту застрахованого пошкодженого автомобіля. А тому жодних документів, що підтверджують вартість матеріального збитку чи вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, в матеріалах їх страхової справи немає. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобі врегульовані положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які по суті є організаційно-правовою формою гарантованого державою забезпечення права потерпілих осіб внаслідок дії (взаємодії) джерел підвищеної небезпеки на відшкодування шкоди, заподіяної в наслідок пригоди. Відповідно до ст. 22 цього Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Судом встановлено, що 16.12.2012 року приблизно о 19-25 год. в м. Києві по вул. Гетьмана, 27, відбулась дорожньо-транспортна пригода внаслідок порушення вимоги п. 13.1 ПДР України [PERSON], який, керуючи автомобілем Dacia, д/н [NUMBER], не вибрав безпечної дистанції та здійснив зіткнення з а автомобілем «ДЕУ» д/н [NUMBER], який, у свою чергу, здійснив зіткнення з автомобілем Renault Logan, д/н [NUMBER], яким керував позивач. В результаті ДТП автомобіль позивача зазнав значних механічних пошкоджень. Постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 25.01.2013 року України [PERSON] було визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності за вказане адміністративне правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. При цьому цивільно-правова відповідальність [PERSON] перед третіми особами як власника транспортного засобу Dacia, д/н [NUMBER], була застрахована в ВАТ НАСК «Оранта». Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Так, Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб'єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів. Відповідно до вимог ст. 5, 7 цього Закону проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. Тобто, належний доказом розміру заподіяної шкоди, вартості та об'єму необхідних для проведення відновлення пошкодженого транспортного засобу робіт, є звіт авто товарознавче дослідження вартості відновлювального ремонту проведений суб'єктом оціночної діяльності. Згідно з п.8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Міністерством юстиції України від 24.11.2003 року, калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція не складається. Однак на час звернення до відповідача ВАТ НАСК «Оранта» у травні 2013 року позивачем автомобіль Renault Logan, державний реєстраційний номер [NUMBER], який був пошкоджений 16.12.2012 року, було повністю відремонтовано у квітні 2013 року, що підтверджується актами виконаних робіт СПД [PERSON] від 19.03.2013 року на суму 350,00 грн. та ФОП [PERSON] від 03.04.2013 року на суму 2496,46 грн. Окрім того, позивачем надано документи приватних СТО, яке не є суб'єктами оціночної діяльності, тому не можуть бути прийняті належним доказом для розрахунку розміру суми страхового відшкодування. Відповідно до пункту 33-1.1. ст. 33-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов'язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ). Відповідно п. 37.1.3 ст. 37 цього Закону страховик має право відмовити у здійсненні страхового відшкодування на підставі невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, саме в силу не дотримання позивачем приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ВАТ «НАСК «ОРАНТА» у правовідносинах з виконання взятого за умовами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортних засобів позбавлена можливості виконати встановлений законом обов'язок щодо проведення оцінки та відшкодування шкоди. Відповідно до ст.ст.59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин суд знаходить позовні вимоги позивача до відповідача необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки приведені позивачем доводи не свідчать про настання обов'язку відповідача щодо виплати страхового відшкодування позивачу і у заявленому ним розміру.

Outcome: dismissed