Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

позивач [PERSON] 16 жовтня 2020 року звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів. Просив змінити розмір аліментів, який було встановлено рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/5 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, на стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/12 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просив вирішити питання про розподіл судових витрат. Позов мотивує тим, що на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року з нього на користь відповідача стягувались аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 10 березня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року змінено раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів та вирішено стягувати з позивача на користь відповідача аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року розмір аліментів у вигляді 1/5 частки заробітку (доходу) позивач з огляду на зміни, які відбулись в його майновому стані, вважає таким, що не відповідає реаліям сьогодення та є надвеликим тягарем для позивача, у зв`язку з чим звернувся до суду з відповідним позовом. Зміну матеріального стану, а відтак необхідність зменшення розміру аліментів у відповідності до положень ст. 192 СК України, позивач мотивує тим, що Указом Президента України № 279/2020 від 17 липня 2020 року його призначено на посаду судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області. Відповідно до наказу №5-К від 24 липня 2020 року позивача зараховано до штату суду. 28 липня 2020 року позивач склав присягу судді та приступив до виконання функцій судді. Відповідно до статті 135 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» базовий розмір посадового окладу судді становить для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Також суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 5 років - 20 відсотків. Оскільки в районному центрі, де працює позивач кількість населення не перевищує сто тисяч, регіональні коефіцієнти до його окладу не застосовуються. Таким чином щомісячний оклад позивача чітко регламентований нормами Закону та становить 30 + 20% = 36 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, що відповідно у 2020 році становить 36 х 2027 гривень = 72972 гривень, з якого в подальшому передбачено відрахування податків в розмірі 18% та сплата військового збору в розмірі 1,5 %, внаслідок чого розмір доходу який отримується позивачем становить 58742,46 гривень. Крім цього, позивачем отримується соціальна допомога в сумі 4496 гривень щомісячно і сукупний дохід таким чином становить 63238,46 гривень і при сплаті аліментів в розмірі 1/5 частки заробітку сума аліментів становить 12 647,70 гривень. Такий розмір аліментів, на думку позивача, є необґрунтовано зависоким, із врахуванням того, що прожитковий мінімум на дитину у віці від 6 до 18 років складає 2218 гривень. Крім того, позивач зазначає про те, що хоч його матеріальний стан порівняно з попередніми періодами покращився, однак ним несуться об`єктивні витрати пов`язані із переїздом та роботою в іншому регіоні країни, а саме: проживає позивач у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, а працює у смт. Солоне Дніпропетровської області, відстань між цими містами становить 81,3 км, таким чином це подолання відстані в 162,6 км. щоденно кожен робочий день, при середній кількості робочих днів в місяці - 21 день, це становить 162,6 х 21 = 3414,6 км в місяць. Для того аби добиратись на роботу і з роботи позивач використовує автомобіль «Шкода», який споживає в середньому 8 літрів палива на 100 км. При ціні 1 літра пального в розмірі 25 гривень це призводить до наступних щомісячних витрат: 3414,6 км /100 х 8 х 25 = 6829,20 гривень щомісячно. Крім того, здійснює витрати на оренду місця проживання в розмірі 10 000 гривень (договір оренди квартири від 1 серпня 2020 року). Також на утриманні позивача знаходиться непрацездатна мати пенсійного віку, яка отримує пенсію в розмірі 3156,75 гривень і на отримання якої позивач витрачає близько 6000 гривень щомісячно (заява [PERSON] ). Крім цього, з огляду на наявність певних хронічних захворювань у позивача, які виникли у нього після служби в ЗС України під час участі в АТО, а саме ускладнений остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, багаторівнева патологія дисків хребта (кили) та інше, він повинен щомісячно витрачати кошти на лікування в сумі близько 1000 гривень, а також на проведення коштовних процедур реабілітуючого характеру, що також призводить до значних витрат. У зв`язку з наведеними обставинами позивач вважає, що зменшення розміру аліментів до 1/12 частки від його доходу належним чином забезпечить інтереси та потреби дитини, оскільки в цифрах 2020 року це становитиме 63238,46 / 12 = 5269,84 гривень, що в свою чергу в 2,38 рази буде перевищувати рекомендований розмір аліментів, передбачений ст. 182 СК України. В той же час позивач звертає увагу суду на те, що обов`язок по утриманню дитини в рівній мірі покладений на кожного із батьків і якщо кожним із батьків буде витрачено по 5269,84 гривень в місяць, загальна сума становитиме 10 539,68 гривень, в той час як розмір мінімальної зарплати для працюючого громадянина на даний момент встановлений в розмірі 5000 гривень до проведення оподаткування. У зв`язку з цим позивач вважає, що грошові кошти в сумі 10 539,68 гривень, які будуть витрачені двома батьками в місяць можуть в повній мірі забезпечити всі необхідні витрати дитини та забезпечити гармонійний розвиток дитини. Зважаючи на вищенаведені обставини, які, на думку позивача, свідчать про зміни його матеріального стану, останній звернувся до суду з відповідним позовом, який просить задовольнити. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 жовтня 2020 року справу передано в провадження судді Личаківського районного суду м.Львова Грицка Р.Р. Ухвалою суду від 2 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 30 листопада 2020 року відповідачем [PERSON] через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву (а.с.63-67), згідно якого просила відмовити повністю в задоволенні позову вирішити питання про розподіл судових витрат, допитати її, [PERSON] , в статусі свідка та витребувати матеріали цивільної справи № 463/4931/19. В поданому відзиві відповідач зазначила про те, що з доводами позовної заяви не погоджується в повному обсязі, вважає таку абсурдною, необґрунтованою та безпідставною, спрямованою на психологічний тиск на відповідача з метою спонукати до укладення договору про передачу у власність дитини Ѕ частини квартири у [ADDRESS] , що, на думку відповідача, буде підставою для припинення стягнення аліментів на вкрай невигідних для дитини умовах. Крім того, зазначила про те, що з моменту припинення спільного проживання позивач цілеспрямовано всіма можливими шляхами ухилявся від участі в утриманні дитини. Оскільки, в добровільному порядку аліменти позивачем не сплачувались, то вона звернулась із позовом про стягнення аліментів, який рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 11 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року, було задоволено частково та стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі 1000 гривень в місяць. Покликання позивача [PERSON] про перебування на його утриманні непрацездатної матері [PERSON] , як обставини, яка впливає на визначення розміру аліментів і відповідно бути підставою для зменшення розміру аліментів, отримали правову оцінку судом апеляційної інстанції в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року, в якій зазначено про те, що такі покликання не можуть бути взяті до уваги, оскільки мати [PERSON] - [PERSON] є пенсіонером та відповідно отримує пенсію. В подальшому, враховуючи ріст витрат на дитину та виявлення факту значного покращення матеріального становища позивача [PERSON] , яке він приховував від суду і другої сторони під час розгляду справи як про призначення аліментів, так і про збільшення їх розміру, вона, відповідач [PERSON] звернулась із позовною заявою про збільшення розміру аліментів на дитину, яка також була задоволена частково та на підставі рішення Личаківського районного суду м.Львова від 12 лютого 2020 року, яке змінено постановою Львівського апеляційного суду від 7 червня 2020 року, вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/5 частки (доходу) [PERSON] в місяць. При розгляді вказаної справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, було встановлено, що місячний дохід позивача [PERSON] в середньому становить 22 222,23 гривень, зазначене підтвердив безпосередньо під час судового розгляду і сам [PERSON] . Відповідач переконана, що на сьогоднішній день матеріальний стан позивача не погіршився, а навпаки покращився, оскільки згідно з представленим позивачем розрахунком у даній справі його дохід становить 63238,46 гривень, що на 40000 гривень перевищує розмір доходу, підтвердженого ним при розгляді попередньої справи Щодо витрат, які несе позивач у зв`язку з переїздом на роботу в іншу місцевість, то відповідач зазначила в поданому відзиві наступне. Щодо витрат на пальне: позивач заперечуючи витрати на пальне для доїзду дитини до школи та на гуртки, в справі про збільшення розміру аліментів, зазначав, «що автомобіль перебуває у власності або користуванні позивача і обов`язок по його утриманню лежить саме на ній». Але в даному випадку, витрати по обслуговуванню автомобіля «Шкода Октавія», яким він особисто користується і який належить на праві власності його непрацездатній матері [PERSON] , позивач вважає, що мають враховуватись при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. Крім того, відповідач вважає, що позивач, як учасник бойових дій, на підставі п.7 ч.1 ст.12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» володіє пільгами на безоплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання за наявності посвідчення встановленого зразка, а в разі запровадження автоматизованої системи обліку оплати проїзду - також електронного квитка, який видається на безоплатній основі. Отже, позивач маючи можливість безоплатно доїжджати до місця праці, на думку відповідача, самостійно обрав витратний метод доїзду на автомобілі. Щодо витрат на оренду квартири: відповідно до декларацій про доходи за 2017-2019 роки поданими позивачем та офіційно оприлюдненими, а також відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 листопада 2020 року квартира, яку нібито орендує позивач в [ADDRESS] належить на праві часткової власності 1/3 - [PERSON] (рідній тітці позивача), а 2/3 - позивачу [PERSON] . З огляду на це відповідач переконана, що позивач має повне, гарантоване законом, право на користування цією квартирою безоплатно. При цьому, позивачем не надано жодного підтвердження проведення оплат по даному договору оренди. А тому відповідач вважає, що такий договір оренди укладено фіктивно з метою штучно створити додаткову статтю витрат. Крім того, позивач є власником Ѕ частини квартири в [ADDRESS] , Ѕ частини гаражу за цією ж адресою, земельної ділянки площею 839 кв.м. в с.Жирівка, Пустомитівського району, Львівської області. Покликання позивача про наявність на його утриманні непрацездатної матері, які також отримали свою правову оцінку в попередніх судових рішеннях, на думку відповідача, не підтверджені жодними доказами. Мати позивача отримує офіційний дохід у вигляді пенсії. Крім того, [PERSON] , крім сина - позивача, також має повнолітню працездатну дочку та чоловіка. Про матеріальну забезпеченість матері позивача, на думку відповідача, свідчить і той факт, що [PERSON] належить на праві власності автомобіль «Шкода Октавія», яким користується позивач, а також квартира за адресою: [ADDRESS] . Відтак, мати позивача матеріально забезпечена жінка, допомогу по утриманню якої позивач несе добровільно і самостійно, хоча є також інші працездатні члени сім`ї, які теж можуть приймати участь в утриманні [PERSON] . Щодо покликань позивача про ускладнення у нього хронічних захворювань, що, на думку позивача, також впливає на зменшення розміру аліментів, то відповідач вказала проте, що наявність у позивача інвалідності була врахована судом первісно при визначенні розміру аліментів, у зв`язку із чим розмір стягуваних аліментів був зазначений в розмірі 1/5, а не ј частки, як просила відповідач. Більше того, у відповідача виникають обґрунтовані сумніви щодо належності та допустимості, наданих позивачем, доказів на підтвердження витрат на придбання ліків для проведення курсу лікування. Оскільки, додана письмова консультація нейрохірурга, в якій прописано лікування, датована 12 жовтня 2020 року, а фіскальний чек про придбання ліків в аптеці « Знахар », що знаходиться за адресою м.Львів, вул.Городоцька, 82 - 5 жовтня 2020 року, а відповідно до інформації, що міститься на офіційному сайті «Єдиний державний реєстр судових рішень», саме 5 жовтня 2020 року [PERSON] слухав справи в Солонянському районному суді Дніпропетровської області та виносив процесуальні рішення по справам, які занесені до реєстру судових рішень. Крім того, відповідач вважає, що позивач свідомо не користується пільгами, встановленими ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», та створює собі додаткові витрати. Оскільки відповідно до ст. 12 вказаного Закону позивач має право на: безплатне одержання ліків, лікарських засобів, імунобіологічних препаратів та виробів медичного призначення за рецептами лікарів; безоплатне забезпечення санаторно-курортним лікуванням або одержання компенсації вартості самостійного санаторно-курортного лікування. Крім того, відповідач у поданому відзиві зазначила про те, що заробляє достатньо для забезпечення рівності в утриманні дитини. Більше того, теж несе видатки на утримання своєї непрацездатної матері, яка отримує пенсію в розмір 2320,06 гривень і при цьому є розлученою, а також хворіє хронічними захворюваннями, що зумовлюють значні витрати на лікування. Однак, вказані обставини не перешкоджають їй забезпечувати дитині достатній рівень життя, необхідне лікування, оскільки дитина має хронічні захворювання, повноцінний та різнобічний розвиток дитини. Витрати на утримання постійно зростають, оскільки зростає дитина, збільшуються її фізіологічні потреби, змінюється розмір одягу, взуття, дитина з наступного року переходить в старшу школу, що зумовить додаткові витрати, оскільки зміниться режим дня дитини, виникне необхідність нести додаткові витрати на харчування, гуртки, підготовку до вступу до гімназії і таке інше. При цьому відповідач звернула увагу на те, що позивач на сьогодні бере участь тільки в матеріальному утриманні дитини, і то в примусовому порядку, і з постійним простроченням виплати аліментів, навіть в попередньому мінімальному розмірі (розрахунок заборгованості по аліментах від 7 вересня 2020 року). Всі інші обов`язки по вихованню, лікуванню, оздоровленню, відпочинку, розвитку дитини, забезпечення її щоденного режиму життя вона здійснює самостійно. Оскільки позивач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, жодних нових обставин, які б могли вплинути на зміну розміру аліментів ним не наведено, а всі наведені обставини вже досліджувались судами при розгляді справ про призначення аліментів та збільшення їх розміру, то відповідач вважає, що позивач у такий спосіб бажає заощадити на утриманні власної доньки, інших дітей при цьому не маючи. 8 грудня 2020 року позивачем [PERSON] через канцелярію суду подано відповідь на відзив (а.с.120-122), згідно якої просив суд ставитись до аргументів відповідача критично, оскільки вони не відповідають реальним обставинам справи. Позовні вимоги просив задоволити в повному обсязі. Згідно з поданою відповіддю на відзив позивач зазначив про те, що вважає необґрунтованим та безпідставним надання відповідачем аналізу того, яким чином позивач здійснює щоденне добирання на роботу та наявність у нього пільг на користування транспортом, оскільки питання того, як добиратись до місця роботи є особистою справою позивача та зазначив той факт, що згідно графіку роботи Солонянського районного суду Дніпропетррвської області, він починає свою роботу о 8:00 годині і враховуючи значну відстань між м.Новомосковськ та смт.Солоне Дніпропетровської області (понад 81 км.) добирання громадським транспортом буде займати занадто багато часу та є занадто ризиковим в умовах наявної пандемії коронавірусної інфекції COVID-19, викликаної коронавірусом SARS-CoV-2. Крім того, вважає безпідставним посиланням відповідача на фіктивність договору оренди квартири з огляду на те, що позивач є лише частковим співвласником даної квартири, а згідно з договором оренди квартири в оренду позивача також передаються всі меблі, побутова техніка та інша частина квартири. Факт здійснення оплати по договору, на думку позивача, стверджується пунктом 5.9 договору оренди квартири. Вважає безпідставним та недоречним здійснення аналізу відповідачем структури родинних відносин позивача та вказівок на наявність інших родичів у матері позивача, оскільки це не стосується обставин даної справи. Щодо аналізу відповідачем документів про стан здоров`я позивача та витрат на його лікування зазначив, що оскільки захворювання у нього було виявлено ще у 2015 році і, він періодично консультується у лікарів і консультація у лікаря, результат якої долучений до матеріалів справи, було здійснена дистанційно згідно раніше існуючих домовленостей про спостереження за позивачем, а з огляду на те, що ліки позивачем приймаються періодично, згідно визначеної раніше схеми лікування, вони придбавались родичами позивача у відповідності до наявних домовленостей про це, оскільки ціна на у м. Львові менша. Позивач вважає необґрунтованим та безпідставним посилання відповідача на те, що вона несе витрати на лікування своєї матері і що на її утриманні знаходиться мати - [PERSON] , оскільки це не стосується обставин, які досліджуються в даній цивільній справі. На думку позивача, не може бути аргументом щодо необхідності збереження високого рівня аліментів на дитину та обставина, що мати дитини утримує ще свою мати, бабцю дитини і тому аліменти мають бути незмінні. [PERSON] є по відношенню до позивача чужою людиною і стан її здоров`я та взаємовідносини з відповідачем ніяк не можуть впливати на розмір аліментів, які стягуються для утримання малолітньої [PERSON] . Безпідставним також позивач вважає посилання відповідача на те, що позивач не здійснює матеріальне утримання дитини своєчасно. Відповідач посилається на розрахунок заборгованості по аліментах від 7 вересня 2020 року і в той же час замовчує той факт, що нею було подано 13 жовтня 2020 року заяву про повернення даного виконавчого провадження № 61519776 та подано заяву про відкриття нового виконавчого провадження № 63291710, на виконання рішення суду із збільшеним розміром аліментів до рівня 1/5 від усіх доходів. Також відповідач свідомо приховує той факт, що протягом 2020 року позивач добровільно і своєчасно виконував і виконує рішення суду по сплаті аліментів в 1/5 частці від доходу і здійснював це добровільно, до подання нею заяви про відкриття нового виконавчого провадження та продовжує здійснювати це добровільно без будь-якого процесуального примусу з боку органів ДВС. Факт своєчасної оплати підтверджується квитанціями про сплату аліментів в сумі 6743,88 гривень - 30 вересня 2020 року, 10000 гривень - 30 вересня 2020 року, 31264,00 гривень - 9 листопада 2020 року, 6000 гривень - 25 листопада 2020 року, 7100 гривень - 4 грудня 2020 року. Загалом тільки від доходів отриманих за період серпень - листопад 2020 року позивачем сплачено - 61 107,88 гривень аліментів. Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року задоволено заяву судді Грицка Р.Р. про самовідвід та вирішено відвести вказаного суддю від розгляду справи. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 грудня 2020 року справу передано в провадження судді Стрепка Н.Л. Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року справу прийнято до провадження суддею Стрепком Н.Л, та призначено до розгляду. 26 січня 2021 року відповідачем [PERSON] засобами поштового зв`язку скеровано на адресу суду пояснення по суті заперечень на позовні вимоги (а.с.159), які надійшли до суду та зареєстровані 29 січня 2021 року. Згідно з поданими поясненнями просила повністю відмовити в задоволенні позову та зазначила, що у зв`язку з неодноразовим намаганням позивача спонукати її до укладення договору про передачу у власність дитини Ѕ квартири у [ADDRESS] , а відтак припинення сплати аліментів, вона замовила експертну оцінку ринкової вартості квартири, що належить їм із позивачем на праві спільної власності. Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності, ТОВ «ТРИБЬЮТ-КОНСАЛТИНГ» ринкова вартість квартири становить 1 136 000 гривень. Крім того, відповідач зазначила про те, що за час розгляду даної справи погіршився стан здоров`я їхньої спільної дитини. Зокрема, під час чергового огляду в сімейного лікаря дитину скеровано на ультрасонографічне дослідження, під час якого виявлено правосторонню пієло- та калікоектазію (гідронефроз 1 с.) ІСВШ. На підставі даного висновку дитину обстежив лікар-нефролог, який підтвердив діагноз двобічний гідронефроз 1 ст., що потребує контролю, проведення періодичного УЗД та в разі необхідності проведення хірургічного втручання. Ухвалою суду від 5 лютого 2021 року задоволено клопотання відповідача [PERSON] про витребування доказів та вирішено витребувати в Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області інформацію про розмір отриманої [PERSON] соціальної допомоги за останні шість місяців. Крім того, вирішено витребувати в Територіального управління Державної судової адміністрації України у Дніпропетровській області інформацію про розмір отриманої [PERSON] суддівської винагороди з моменту зарахування до штату Солонянського районного суду Дніпропетровської області 24 липня 2020 року. Позивач [PERSON] в судовому засіданні 26 лютого 2021 року надав суду пояснення, що відповідають обставинам, зазначеним в позові. На запитання суду повідомив, що розмір його заробітної плати збільшився, раніше сплачував аліменти в сумі 2-3 тисячі гривень. Крім того, додав, що 2/3 частини квартири в м.Новомосковськ, в якій він проживає є його власністю, інша 1/3 частина - власністю рідної сестри його матері. А також вказав, що вважає сплачуваний розмір аліментів завищеним. Крім того, позивач [PERSON] , будучи приведеним до присяги та допитаним як свідок, в даному судовому засіданні надав суду показання, зазначивши про те, що раніше визначений рішенням розмір аліментів, які він сплачує на неповнолітню доньку становить 1/5 частки від його доходу (заробітку). Однак, на сьогоднішній день вказаний розмір аліментів є занадто великим для нього у зв`язку із істотною зміною його матеріального стану. Зазначив, що працює суддею та отримує соціальну допомогу, несе додаткові витрати пов`язані з орендою житла, добиранням до місця роботи, допомагає батькам. Рішення суду про сплату аліментів виконує, однак витрати, які він несе є великими. На запитання представника відповідача повідомив, що деякі ліки, які необхідні йому для лікування хронічних хвороб йому купують батьки у м.Львові. Будучи власником 2/3 частин квартири в м.Новомосковськ ще й орендує 1/3 частину такої разом із меблями та побутовою технікою. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мацієвська А.І. в судовому засіданні 26 лютого 2021 року надала суду пояснення аналогічні обставинам, викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні 26 лютого 2021 року надала суду пояснення, що відповідають обставинам, зазначеним у відзиві на позов. Крім того, додала, що неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , хворіє атопічним дерматитом, що вимагає постійного відвідування лікаря-ортодонта, вживання безлактозного харчування. Також дитина дуже виросла, що викликає потребу у зміні всього одягу та взуття (8 см. додалось у рості, розмір ноги збільшився з 33 до 35). Крім того, відповідач [PERSON] , будучи приведеною до присяги та допитаною як свідок, в даному судовому засіданні надала суду наступні показання та зазначила, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з позивачем у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , в якої з 1 року діагностовано атопічний дерматит. Разом з донькою проживає у м.Винники, дитина навчається в школі «Дзвіночок», відвідує художню студію та плавання. У зв`язку з наявністю відповідних захворювань дитина перебуває на постійній дієті та потребує постійного зволоження шкіри, регулярного морського повітря та частого відвідування лікаря алерголога, ЛОРа, ортодонта та ін. Зважаючи на вказані обставини витрати на дитину постійно зростають. На запитання позивача повідомила, що здійснює наступні витрати на дитину: англійська мова близько 560 гривень, плавання 550-600 гривень, малювання 400 гривень, витрати на харчування в школі, одяг, взуття, зволожуючі засоби, здачу аналізів, УЗД, відвідування лікарів, таборів. Її середньомісячний дохід становить 20-23 тисячі гривень. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Гаврилюк О.Е. в судовому засіданні 26 лютого 2021 року проти позову заперечив з підстав викладених у відзиві, в його задоволені просив відмовити. 16 березня 2021 року позивачем подано копію договору купівлі-продажу квартири від 9 березня 2021 року про придбання його дружиною [PERSON] квартири [ADDRESS] за 508000 гривень в підтвердження обставин понесення додаткових щомісячних витрат в розмірі 15000 гривень в якості розрахунку за вказану квартиру. Зазначив, що дана квартира придбана з метою наявності в новоствореної сім`ї свого місця проживання в місті Львові. Також надав копію свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 6 січня 2021 року в підтвердження факту реєстрації шлюбу з [PERSON] та копію трудової книжки останньої в підтвердження, що теперішня дружина не працює та перебуває на його утриманні. 31 березня 2021 року відповідач [PERSON] подала письмові пояснення з приводу поданих позивачем доказів придбання квартири та необхідністю утримувати дружину, відповідно до яких вважає, що подані позивачем докази не повинні братись до уваги. Крім того, вказує, що [PERSON] придбала житло за погодженням з позивачем, а тому обставина погіршення матеріального становища позивача у зв`язку з цим є сумнівною, а також вважає за неможливе компенсувати вартість придбаного майна за рахунок сплати аліментів на утриманні доньки. Зазначає, що позивачу належить Ѕ частки квартири за адресою [ADDRESS] , а також 2/3 частки квартири за адресою [ADDRESS] та він є зареєстрованим за адресою [ADDRESS] . Дружина позивача [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , про що вказано в договорі купівлі-продажу квартири долученого позивачем, в її власності перебувають два об`єкти нерухомого майна за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] , про що відповідач подала інформаційну довідку № 250473016 від 30 березня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши матеріали справи та додані до неї письмові документи, а також матеріали цивільної справи №463/4931/19 (провадження №2/463/265/20) - справа про збільшення розмірі аліментів, постановляючи рішення відповідно до ст. 265 ЦПК України, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи з наступних підстав. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11 травня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 5 вересня 2016 року, вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 10 березня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.71-78). Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року, яке змінено постановою Львівського апеляційного суду від 26 червня 2020 року, змінено раніше визначений судовим рішенням розмір аліментів та вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття (а.с.79). Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року розмір аліментів у вигляді 1/5 частки заробітку (доходу) з огляду на зміни, які відбулись в його майновому стані, є таким, що не відповідає реаліям сьогодення та є надвеликим тягарем для нього. Зміни матеріального стану мотивує тим, що будучи призначеним на посаду судді Солонянського районного суду Дніпропетровської області та маючи щомісячний оклад 72972 гривень, з якого в подальшому здійснюються відрахування податків та військового збору, а також аліментів, крім того, здійснює об`єктивні витрати пов`язані із переїздом та роботою в іншому регіоні країни. Також здійснює витрати на оренду місця проживання та має на утриманні непрацездатну мати пенсійного віку. З огляду на наявність певних хронічних захворювань повинен щомісячно витрачати кошти на лікування та проведення коштовних процедур реабілітуючого характеру. З довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 11 лютого 2021 року вбачається, що дохід позивача за період часу з липня 2020 року по січень 2021 року становив 511604,58 гривень. З довідки Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 8 лютого 2021 року вбачається, що позивач за період часу з січня 2020 року по січень 2021 року отримав пенсію по інвалідності в розмірі 57804,98 гривень. З довідки АТ «Державний експортно-імпортний банк України» від 26 червня 2020 року вбачається, що дохід відповідача за період часу з грудня 2019 року по травнеь 2020 року становив 287430,72 гривень. Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права свідчить про те, що такою передбачено кілька альтернативно визначених та водночас самостійних один від одного підстав для зменшення або збільшення розміру аліментів. Крім цього, вказаний перелік не є вичерпним. Відтак підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як погіршення здоров`я, так і його покращення, а також інші випадки. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання кількох підстав для зміни розміру аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять предмета доказування. Оцінюючи мотивованість та підставність заявленого позову на предмет його відповідності вищенаведеним положенням чинного законодавства та обставинам справи суд виходить з наступного. Щодо покликань позивача про здійснення витрат на оренду квартири, як одна із підстав, що свідчить про погіршення його матеріального стану, то суд вважає такі необґрунтованими. Згідно положень п.п.1.1 п.1 долученої до матеріалів справи копії договору оренди квартири (житлового приміщення) №б/н від 1 серпня 2020 року (а.с.31-32) судом встановлено, що предметом такого договору є житлове приміщення (квартира), а не його (її) частина. Квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, згідно п.п.1.7 п.1 договору в оренду також здається наступне майно, яке знаходиться в квартирі, що орендується: меблі, холодильник, пральна машинка, телевізор, кухонне приладдя. Поряд з цим згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] (розмір частки 1/3) та [PERSON] (розмір частки 2/3) (а.с.87-88). Аналіз умов укладеного договору свідчить про те, що позивач орендує усю квартиру, в тому числі і належну собі на праві власності частку. Про це свідчить і положення п.п.1.3 п.1 договору, в якій зазначено, що загальна площа квартири, що орендується 82,9 кв.м. Більше того, в тексті договору не зазначено найменування вулиці, на якій знаходиться відповідний будинок, в якому знаходиться орендована позивачем квартира. Крім того, позивач стверджує, що здійснює витрат на оплату орендованого житла в розмірі 10 000 гривень щомісячно, що отримало своє відображення в тексті договору, однак жодних платіжних документів, зокрема їх оригіналів або належним чином засвідчених копій, суду на підтвердження вказаних покликань не представив. Крім того, і на час ухвалення рішення позивачем не представлено жодного доказу понесення витрат на оренду житла чи його частини. Щодо покликань про здійснення витрат на утримання матері, то суд вважає, що такі не можуть слугувати підставою для зменшення розміру аліментів. Оскільки на законодавчому рівні, зокрема ч. 1 ст. 202 СК України, закріплено обов`язок повнолітньої дочки, сина утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. А відтак обов`язок по утриманню непрацездатних батьків не може бути перешкодою для реалізації та виконання обов`язку по належному, в тому числі матеріальному, забезпеченню батьками своїх неповнолітніх дітей. Крім того, позивачем не представлено жодних належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення таких витрат на утримання матері. Долучена до матеріалів справи копія заяви матері позивача [PERSON] таким доказом вважатися не може та розцінюється судом, як така, що складена в інтересах позивача. Крім того, [PERSON] є пенсіонером та відповідно отримує пенсію. Поряд з цим суд не може не погодитись із поясненнями позивача про те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дитини. Дійсно положеннями ч. 1 ст. 141 СК України передбачено рівність прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Однак, суд не може не зазначити про те, що свого обов`язку щодо утримання дитини відповідач не оспорює, про що зазначила в своїх поясненнях, даних в судовому засіданні. Крім того, пояснила суду, які конкретні витрати здійснює на дитину із зазначенням розміру витрачених грошових коштів. Окрім цього, судовим розглядом встановлено, що дохід позивача є значно вищим за дохід відповідача, а тому збільшення доходу в одного з батьків не зумовлює обов`язку понесення у зв`язку з цим збільшення витрат на утримання дитини в іншого з батьків. При цьому, суд зазначає, що в позивача в порівняні з попереднім рішенням суду про збільшення розміру аліментів, дохід суттєво збільшився (більше як в два рази), що в свою чергу зумовлює збільшення розміру аліментів, які підлягають стягненню. За таких обставин тільки покращуються умови утримання дитини, адже розмір аліментів, які стягуються стає більшим, що відповідатиме інтересам самої дитини. Доказів нераціонального витрачання стягуваних аліментів чи витрачання таких не на дитину відповідачем, позивачем суду не представлено. Судовим розглядом встановлено, що позивач несе витрати на доїзд до місця праці, однак враховуючи сукупний місячний дохід позивача та беручи до уваги добровільний його переїзд до місця праці в іншу місцевість, витрати на пальне автомобіля, яким користується позивач, не можна вважати суттєвими і такими, що зумовлюють необхідність зменшення розміру аліментів. Суд також критично ставиться до необхідності понесення позивачем витрат в розмірі 15000 гривень по сплаті вартості придбаної його дружиною [PERSON] квартири на підставі договору купівлі-продажу від 9 березня 2021 року. Адже судом встановлено, що у власності [PERSON] наявні інші об`єкти нерухомого майна за адресами [ADDRESS] та [ADDRESS] (1/2 частки будинку), що підтверджується інформаційною довідкою № 250473016 від 30 березня 2021 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що може свідчити про належний її матеріальний стан. Крім того, провівши арифметичне узагальнення вказаних позивачем щомісячних витрат, виходячи з розміру заявлених таких самим позивачем і враховуючи його щомісячний дохід, аліменти у визначеному розмірі не впливають на можливість позивача нести вказані витрати в розмірі в якому він зазначає, в тому числі витрат на власне лікування. Отже, суд, встановивши всі фактичні обстави справи та дослідивши зібрані у справі докази, прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав суду достатніх доказів на підтвердження погіршення його матеріального стану, що могло б слугувати правовою підставою для зменшення раніше визначеного судовим рішенням розміру аліментів. А відтак суд вважає, що визначений рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 12 лютого 2020 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку із здійсненням позивачем значних витрат, без підтвердження погіршення його матеріального становища, а навпаки суттєвого покращення, не буде спрямовано на належне забезпечення прав малолітньої [PERSON] , [INFO] та суперечитиме її інтересам. Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами в заявах по суті справи доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. При цьому у відповідності до ст. 141 ЦПК України суд повинен вирішити питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про відмову в задоволені позову, а тому судові витрати підлягають стягненню з позивача в користь відповідача. На момент ухвалення рішення стороною відповідача не надано доказів понесених судових витрат, а тому в суду відсутні підстави для стягнення таких.

Outcome: dismissed