Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

Позивач, [PERSON] в особі представника за довіреністю [PERSON], звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON], до [PERSON] та [PERSON],треті особи: Московський районний відділ ГУ ДМС у місті Харкові, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та виселення без надання іншого житлового приміщення, в якому просила суд визнати [PERSON], 1978 року народження, таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Визнати [PERSON], 1978 року народження, такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. Визнати [PERSON], 2000 року народження, таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Виселити [PERSON], 1994 року народження, з самоправно зайнятого житлового приміщення - житлової квартири [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані, але з 2006 году не проживають. [PERSON] не зареєстрований, однак з 2013 року фактично проживає, він самоправно зайняв дане житлове приміщення, самовільно вселився в нього, без згоди власника квартири. У зв'язку з тим, що в квартирі Позивача зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які фактично в ній не проживають, а [PERSON]хоча й не зареєстрований, однак фактично в ній проживає, Позивач, як власник квартири, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири ніколи не приймали. Представник Позивача - [PERSON], в судовому засіданні позовні вимоги в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням підтримав, від позову в частині виселення [PERSON] з самоправно зайнятого житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення -відмовився, не заперечував проти винесення заочного рішення та просив суд позов в частині визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити. Відповідач 1 - [PERSON], який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав, про дату та час розгляду справи неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення з розписом про одержання судових повісток. Відповідач 2 - [PERSON], у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав, про дату та час розгляду справи неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення з розписом про одержання судових повісток. Відповідач 3 - [PERSON], у судове засідання повторно не з'явився, причину неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності не надавав, про дату та час розгляду справи неодноразово повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать повідомлення з розписом про одержання судових повісток. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надали заяву про слухання справи без їх участі. Зі згоди представника Позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 169, 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач, [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] згідно договору дарування квартири від 10.11.2004 року (а.с. 8). В квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується листом №5275/2/07-05 від 17 березня 2015 року, виданою КП «Жилкомсервіс» (а.с. 10). Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. У зв'язку з тим, що в квартирі Позивача зареєстровані Відповідач 1 та Відповідач 2, які фактично в ній не проживають, Позивач, як власник квартири, не може повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідачі жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану квартири ніколи не приймали. Права власника квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Той факт, що в квартирі позивача зареєстровані Відповідач 1 та Відповідач 2, які фактично за цією адресою не проживають, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинен сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація Відповідача 1, Відповідача 2 перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися своїм майном, укладати будь які угоди стосовно спірної квартири. Зокрема, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов'язків. Оскільки Відповідач 1 та Відповідач 2 фактично в квартирі не проживають довгий час, не сплачують плату за користування житловими приміщеннями і комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню квартири, не приймають участі в спільному побуті, у них з позивачем немає жодних домовленостей з приводу користування належною позивачу квартирою вони вважаються такими, що втратили право користування квартирою. Для зняття Відповідача 1 та Відповідача 2 з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення Відповідачів права користування житловим приміщенням. На підставі викладеного й у відповідності з ст.ст. 10, 11, 15, 30, 60, 169, 174, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved