Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

Позивач [PERSON] 15.05.2015 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, що є спільною власністю. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проживає з відповідачем у шлюбі з 14 лютого 1993 року. Від сумісного життя у сторін є двоє дітей: повнолітній син [PERSON], 1993 року народження, та неповнолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні. Під час шлюбу сторони на підставі договору купівлі-продажу № 546, від 24 лютого 2000 року придбали чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва від 29.09.2011, право власності на вказану квартиру належить [PERSON] на праві приватної власності. Згідно звіту ТОВ «Подільський експертний центр» про незалежну оцінку об'єкту приватної власності від 16.04.2015, оціночна вартість чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS], складає 514 607, 00 грн.. Також сторонами під час шлюбу, на підставі договору міни від 27 червня 2001 року, було придбано 6/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, розташованого в [ADDRESS]. Вартість вказаної частини будинку, на час укладення договору, складала 7997 грн.. Право власності на вказану частину житлового будинку з часткою господарчих будівель, відповідно до договору міни, належить [PERSON]. Крім того, позивач вказує, що під час шлюбу сторанами набуто право власності на транспортний засіб марки «ВОЛЬВО», р/н [NUMBER], транспортний засіб марки «БАЗ», р/н [NUMBER], транспортний засіб марки «БАЗ», р/н [NUMBER], транспортний засіб марки «ТОЙОТА», р/н [NUMBER], транспортний засіб марки «БАЗ», р/н [NUMBER]. Відповідач в добровільному порядку не погоджується поділити майно, що є спільною сумісною власністю, тому позивач змушена звернутися із вищезазначеним позовом до суду та просить суд постановити рішення, яким виділити їй у власність спірну квартиру. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала, просила суд позовні вимоги задовольнити. Відповідач до судового засідання повторно не з'явився з невідомих суду причин, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, підтвердженням чому є наявні у справі корінці рекомендованих повідомлень. В зв'язку з цим суд, оскільки наявних у справі доказів достатньо для встановлення прав та взаємовідносин сторін та враховуючи те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, тому, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе винести заочне рішення. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази в справі, суд встановив наступне. Сторони перебувають в шлюбі з 14 лютого 1993 року. На підставі договору купівлі-продажу № 546, від 24 лютого 2000 року придбали чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS]. (а.с. 5) Згідно звіту ТОВ «Подільський експертний центр» про незалежну оцінку об'єкту приватної власності від 16.04.2015 року, оціночна вартість чотирьохкімнатної квартири [ADDRESS], складає 514 607, 00 грн.. (а.с. 8 - 25) На підставі договору міни від 27 червня 2001 року, було придбано 6/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, розташованого в [ADDRESS]. Вартість вказаної частини будинку, на час укладення договору, складала 7997 грн.. (а.с. 4) Відповідно до свідоцтва від 29.09.2011, право приватної власності на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS], належить [PERSON]. (а.с. 5) Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав на нерухому майно від 30.11.2011 року право власності на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності. (а.с. 6) Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав на нерухому майно від 07.11.2014 року право власності на 6/25 частини житлового будинку з відповідною часткою господарчих будівель, розташованого в [ADDRESS], належить [PERSON] на праві приватної власності. (а.с. 7) Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Суд враховує, що у сторін є неповнолітня донька [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. У відповідності до ч. 2 цієї ж статті неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 4 с. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Стаття 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо річ є неподільною. Враховуючи ту обставину, що у відповідача [PERSON] було достатньо часу для подання до суду своїх заперечень, а також була можливість з'явитися до суду для надання пояснень по суті позову, оскільки останній неодноразово та належним чином був повідомлений про місце та час розгляду справи, тому суд приходить до висновку, що відповідача погодився з позовними вимогами та не заперечує проти них. З огляду на вищенаведене, враховуючи те, що позовні вимоги позивача не суперечить закону та не порушують права та інтереси сторін, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved