Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

Позивач 13 листопада 2013 року звернулася до суду з вказаним позовом, в якому згідно уточнень зазначила, що вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 06 червня 1997 року до 23 липня 2012 року. Від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. На даний час в домоволодінні, розташованому за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: позивач - [PERSON], відповідач - [PERSON], та їх діти - [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою із квартального комітету. З 01 лютого 2009 року й до моменту подачі позовної заяви відповідач у будинку не проживає. Квартира [ADDRESS], належить позивачу на праві власності. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS]; зобов'язати Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Ухвалою від 13 січня 2014 року замінена третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В обґрунтування позовних вимог посилався на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв від них не надходило. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з'явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином, письмово просили слухати справу у відсутність їх представника та ухвалити рішення згідно діючого законодавства. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 36/100 частин домоволодіння [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON], на підставі договору довічного утримання, посвідченого 30.09.2008 року приватним нотаріусом ДМНО [PERSON], за реєстровим № 2969 (а.с.11,12). Встановлено, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою за підписом голови квартального (а.с.9). Однак, судом встановлено, що відповідач в квартирі [ADDRESS], не проживає, в ній відсутні його особисті речі, що підтверджується актом перевірки за підписом голови квартального комітету № 8 від 10.10.2013 року (а.с.14). Факт не проживання в квартирі підтвердили допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В сулу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Також, в силу ст. 6 вищезазначеного Закону, громадянин України зобов`язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Отже, оскільки відповідач вже на протязі тривалого часу не проживає у спірному будинку, то суд вважає, що є всі підстави визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме, квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку по вищезазначеній адресі. Натомість, вимоги позивача про зобов`язання Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання є таким, що не ґрунтуються на законі, оскільки Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області є третьою особою по справі та права позивача не порушував та в матеріалах справи відсутня відмова Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області на звернення позивача. Враховуючи вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що реєстрація відповідача у належній позивачу частині будинку порушує його право як власника, і тому вважає, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного, і

Outcome: partial