Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

Позивач 16.10.2018 року подала в суд вказаний вище позов, в якому просила стягнути з відповідача на її користь 78 730 грн. 53 коп. заборгованості по заробітній платі, 24 558 грн. 08 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 25 000 грн. в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди. В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що з 06.06.1989 року працювала в Державному проектно-вишукувальному та науково-дослідному інституті «Укренергомережпроект». 29.06.2018 року була звільнена з посади головного інженеру інституту за угодою сторін. Розрахунок при звільненні з нею проведений не був. Заборгованість з заробітної плати, яка виникла за період з вересня 2017 року по червень 2018 року, становить 78 730 грн. 53 коп. У зв'язку з тим, що при звільненні з нею не був проведений розрахунок, вважає, що відповідач має сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодувати моральну шкоду, яка була спричинена тим, що вона була змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя Відповідач подав до суду відзив, в якому не заперечував проти вимог позивача в частині стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Заперечував проти вимоги про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування чого посилався на те, що [PERSON] не надано доказів на підтвердження спричинення їй такої шкоди. Позивач не надала до суду відповіді на відзив. В ході з'ясування обставин справи та перевірки їх наданими доказами, судом встановлено, що з 06.06.1989 року [PERSON] перебувала в трудових правовідносинах з Державним проектно-вишукувальним та науково-дослідним інститутом «Укренергомережпроект». 29.06.2018 року її було звільнено з посади головного інженеру інституту за згодою сторін. Розрахунок при звільненні з нею проведений не був. Заборгованість з заробітної плати, яка виникла за період з вересня 2017 року по червень 2018 року, становить 78 730 грн. 53 коп. Вказані обставини встановлені на підставі копій документів, а саме: витягу з трудової книжки [PERSON], копії наказу про прийняття на роботу, копії наказу про звільнення, копії довідки про розмір заборгованості по заробітній платі. Крім того, вказані вище обставини не заперечувались відповідачем. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом не встановлено обставин, які б давали обґрунтовані підстави для сумніву у достовірності встановлених обставин і добровільності їх визнання, відтак, позов в частині вимог про стягнення з відповідача на користь [PERSON] 78 730 грн. 53 коп. заборгованості по заробітній платі та 24 558 грн. 08 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню, так як дані вимоги є законними і обґрунтованими і фактично визнані відповідачем. Оцінюючи обґрунтованість аргументів, наведених позивачем в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача 25 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, суд приходить до такого. Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Крім того, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що несвоєчасна виплата заробітної плати та не проведення повного розрахунку при звільненні порушили її трудові права, зокрема, в частині належної оплати праці, що негативно вплинуло на психо-емоційний стан [PERSON] і, як наслідок, спричинило моральну шкоду. Проте, суд не може погодиться з розміром компенсації такої шкоди, яка визначена позивачем в сумі 25 000 грн., оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, яких змін у життєвих стосунках зазнала позивач через неналежне виконання роботодавцем обов'язку з виплати заробітної плати, яких зусиль для організації нормальних умов життя їй довелось докладати, чи були у неї інші джерела доходу, утриманці чи працюючі члени родини. У зв'язку з відсутністю таких фактичних даних, що свідчили б про наявність обставин, які мають істотне значення для вирішення питання щодо обґрунтованості заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди саме в розмірі, який визначений позивачем, суд приходить до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, спричиненої невиплатою заробітної плати, суд виходить з принципів розумності і справедливості та приходить до висновку, що 5000 грн. буде справедливою і достатньою мірою компенсації моральної шкоди, яка була спричинена позивачу порушенням її конституційного права на належні умови праці, в тому числі на своєчасну виплату заробітної плати. При цьому, суд не приймає аргументи відповідача щодо скрутного фінансового становища інституту, як підставу для звільнення від відшкодування моральної шкоди. Суду не надано доказів, які б підтверджували, що заборгованість перед позивачем виникла не з вини відповідача, а через незалежні від нього обставини. На підставі викладеного,

Outcome: partial