overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

Позивач, 17.10.2017 року, звернувся в Шишацький районний суд Полтавської області з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, в позовній заяві зазначив, що вони зареєстрували шлюб з відповідачкою 21 серпня 2010 року в Центральному відділі РАЦСУ Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 965, від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на їх спільному утриманні. В позовній заяві позивач просив суд розірвати їх шлюб з відповідачкою, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що сімейні та подружні стосунки у них не склалися через різні погляди на життя, на протязі останнього року вони не підтримують подружніх стосунків, проживають окремо, їх сім'я фактично розпалася і не може бути збережена. В судовому засіданні позивач підтримав позов, просив суд задовольнити його позовні вимоги, на примирення з відповідачкою не погодився, просив суд не стягувати з відповідачки на його користь судові витрати по сплаті судового збору. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнала, суду пояснила, що вона згодна на розірвання шлюбу, на примирення не погодилася. Заслухавши пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, перевіривши та оцінивши надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки, згідно ст. 110 СК України, кожний з подружжя має право подати до суду позов про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сімейне та подружнє життя між сторонами не склалось, вони припинили подружні стосунки, їх шлюб набув формального характеру і суперечить інтересам сторін, а тому цей шлюб слід розірвати, на примирення сторони не погодилися. На підставі ст.ст. 24, 104, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-24 00:00:00

Позивач 17.10.2018 звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 05.07.2012 року він з відповідачкою зареєстрував шлюб у виконавчому комітеті Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис № 02. Від спільного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є різні характери та зовсім протилежні погляди на сімейне життя, тому спільне проживання з відповідачкою неможливе. Вважає, що їх шлюб носить формальний характер, вони стали чужими людьми, їх ніщо не пов'язує і тому зберігати сім'ю немає сенсу. В зв'язку з чим, позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно, у позовній заяві просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, судові витрати по сплаті витрат на професійну правничу допомогу та сплачений ним судовий збір залишає за собою, не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в підготовче судове засідання та двічі в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце розгляду справи в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлена належним чином, про причини неявки до суду не повідомила. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи позицію позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі обставини справи та, перевіривши їх наданими доказами, судом встановлено, що між сторонами було укладено шлюб, який зареєстровано 05.07.2012 у виконавчому комітеті Лучанської сільської ради Таращанського району Київської області, актовий запис за № 2. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що у сторін різні характери та зовсім протилежні погляди на сімейне життя. Сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, мають окремий бюджет, їх шлюб носить лише формальний характер, оскільки вони фактично припинили сімейно-шлюбні стосунки. Указані обставини встановлено з матеріалів справи, вивчених в судовому засіданні. Частиною 4 ст. 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. З'ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам одного з подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати за проханням позивача суд залишає за ним. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

Позивач 17.10.2018 року звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося, одруження виявилось невдалим через різні погляди на сімейне життя. Сторони не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження сімї неможливим та недоцільним. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину: доньку [PERSON], [INFO] В судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила дитину залишити на подальше проживання при ній. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив дитину залишити на подальше проживання з матірю. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2\~ст.247 ЦПК України. Суд,\~розглянувши надані\~документи і\~матеріали,\~з'ясувавши\~обставини,\~на яких\~ґрунтуються позовні\~вимоги,\~оцінивши докази,\~які мають\~значення для\~розгляду справи\~і вирішення\~спору по\~суті,\~суд дійшов\~висновку,\~що позов\~підлягає задоволенню,\~з огляду\~на наступне.\~ \~ \~ \~ В результаті відносин, які склалися в сімї, позивач прийшла до висновку про неможливість подальшого співіснування, на примирення не згодна. В звязку з цим, суд не знаходить підстав для надання сторонам строку для примирення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно і її збереження є неможливим та недоцільним для сторін. Враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вирішив залишити її на подальше проживання при матері. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач 17.11.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 4214,68 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 11.03.2011 р. між АТ «Дельта Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №001-08501-110311, згідно якого банк надає відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3500,00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому додаткова угода не укладалась. Внаслідок порушення відповідачкою договірних зобов'язань станом на 18.08.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 4214,68 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просив справу розглянути в його відсутності. Відповідачка повторно не з'явилась у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 11.03.2011 р. між АТ «Дельта Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №001-08501-110311, згідно якого банк надав відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 3500,00 грн. (а.с.3-6). Внаслідок порушення відповідачкою договірних зобов'язань станом на 18.08.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 4214,68 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту (а.с. 9). За таких обставин суд дійшов висновку про підставність заявленого позову. З відповідачки слід стягнути у користь позивача 4214,68 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у сумі 243,60 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

Позивач 17.11.2014 р. звернувся в суд з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 8365,00 грн. Свій позов обґрунтовував тим, що 23.12.2011 р. між АТ «Дельта Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №001-08501-231211, згідно якого банк надає відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановлює ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 7000,00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту кредитної лінії в межах кредитної лінії, при цьому додаткова угода не укладалась. Внаслідок порушення відповідачкою договірних зобов'язань станом на 18.08.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 8365,00 грн., що складається з: 2660,00 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 2520,00 грн. - прострочене тіло кредиту; 3185,00 грн. - заборгованості за комісіями. Просив стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та судові витрати. Представник позивача у судове засідання не з'явився, у поданій суду заяві позов підтримав і просив його задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи, просив справу розглянути в його відсутності. Відповідачка повторно не з'явилась у судове засідання, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином за адресою свого місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, не повідомила суду про причини неявки, у зв'язку з чим суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Встановлено, що 23.12.2011 р. між АТ «Дельта Банк» та відповідачкою укладено кредитний договір №001-08501-231211, згідно якого банк надав відповідачці кредит шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на загальну суму 30000,00 грн. та на день укладання кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на рахунку в сумі 7000,00 грн. (а.с.3-7). Внаслідок порушення відповідачкою договірних зобов'язань станом на 18.08.2014 р. заборгованість за кредитним договором становить 8365,00 грн., що складається з: 2660,00 грн. - заборгованості по тілу кредиту; 2520,00 грн. - прострочене тіло кредиту; 3185,00 грн. - заборгованості за комісіями (а.с. 9). За таких обставин суд дійшов висновку про підставність заявленого позову. З відповідачки слід стягнути у користь позивача 8365,00 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати у сумі 243,60 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

Позивач 17.11.2015 2015 року звернувся в суд з даним позовом, в якому, просить стягнути відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 61301,96 грн. При цьому посилається на те, що 27.06.2014 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір №500949825, за яким він отримав кредит в сумі 41774,96 грн., за умови щомісячного часткового погашення, зі сплатою 15,99 % річних, строком до 01.07.2019 року. Умови договору відповідач [PERSON] не виконувала належним чином, щомісячно кредит не погашала, за таких обставин утворилась заборгованість по кредитному договору, яка станом на 01.10.2015 року становить 61301,95 грн., з них: -заборгованість за кредитом 41774,96 грн.; -заборгованість по відсоткам 5368,89 грн.; -прострочена комісія 11758,10 грн., -штраф 2400,00 грн. В судове засідання представник позивача не зявився надіславши заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач не зявилася в судове засідання без поважних причин, хоча була повідомлена належним чином про день, час та місце розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, від відповідача не надійшло повідомлення про причини неявки, тому суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відповідності до вимог ч.4 ст. 169, 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що між сторонами існують зобовязальні правовідносини, які регулюються ст. ст. 509,510,526,527,530, 651 ЦК України. Судом встановлено 27.06.2014 року між ПАТ «Альфа - банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 500949825 на суму 41774,96 грн. до 01.07.2019 року, з умовою сплати відповідачем відсотків за користування кредитом в розмірі 15,99% річних. (ас.4-8). В порушенні умов договору відповідач не виконала свої зобовязання і станом на 01.10.2015 року допустила заборгованість в сумі 61301,95 грн., з них: -заборгованість за кредитом 41774,96 грн.; -заборгованість по відсоткам 5368,89 грн.; -прострочена комісія 11758,10 грн., -штраф 2400,00 грн. Відповідно до вимог ст. 523 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до вимог ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору. За таких обставин, суд задовольняє позов по стягненню заборгованості по кредиту 41774,96 грн., заборгованість по відсоткам 5368,89 грн., простроченої комісії 11758,10 грн., штрафу 2400,00 грн. У відповідності до ст.88 ч.1 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів понесені позивачем витрати по оплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

Позивач 17.11.2015 р. звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що він з відповідачкою вступили в зареєстрований шлюб 29.05.2007 року. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки в них різні погляди на шлюб, відповідачка постійно нехтує сімейними цінностями у зв'язку з чим подальше сумісне життя і збереження шлюбу є неможливим, позивач просить шлюб між ним та відповідачкою розірвати. Позивач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги визнала в повному обсязі. Вислухавши відповідачку, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони вступили в зареєстрований шлюб 29.05.2007 року (а.с.5). Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.10-11). Зважаючи на взаємні відносини подружжя, які не проживають разом та в подальшому не мають наміру зберігати подружні відносини, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та їх неповнолітнім дітям, тому вказані обставини відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу. При прийнятті рішення у справі, суд враховує матеріальний стан відповідачки, на утриманні якої знаходиться пять неповнолітніх дітей, та вважає, що у задоволенні вимог позивача в частині стягнення з відповідачки сплаченого ним судового збору слід відмовити. На підставі ст. ст. 110, 112 , 113 СК України,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

Позивач 17.11.2016 року звернулась з позовом до відповідача про стягнення аліментів. В обґрунтування вказує, що з 22.07.2009 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що на даний час в провадженні суду знаходиться справа про розірвання шлюбу між сторонами. Посилаючись на ст. ст. 180-183 СК України, позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу). В судове засідання позивачка з відповідачем не з'явились, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Позивачка в наданій суду заяві позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, відповідач позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.07.2009 року. (а.с.8). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.9-10), які проживають разом з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Ніякі стягнення з відповідача за виконавчими листами на час розгляду справи не проводяться. Враховуючи матеріальний стан сторін, визнання позову відповідачем, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи стягнення з 17.11.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

Позивач 17.11.2016 року звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду, в якій зазначає, що рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 22.09.2016 року шлюб між нею та [PERSON], [INFO], було розірвано. При цьому заявник зазначає, що нею у позові була заявлена вимога про повернення їй після розірвання шлюбу дівочого прізвища «[PERSON]», проте у рішенні суду дана вимога не була розглянута. У судове засідання позивач та відповідач не з'явилися, були повідомлені про розгляд заяви належним чином, їх неявка відповідно до частини 3 статті 220 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви та ухвалення додаткового рішення, виходячи з таких мотивів. Відповідно до частини 1 статті 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали доказт і давали пояснення, не ухвалено рішення. Заочним рішенням Тростянецького районного суду від 22.09.2016 року було розірвано шлюб між [PERSON] [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 22.02.1994 року у Тростянецькому районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 32. Позивач у позові також просила суд після розірвання шлюбу визначити їй дівоче прізвище «[PERSON]», проте у вказаному заочному рішенні Тростянецького районного суду від 22.09.2016 року не вирішено питання про відновлення позивачу дошлюбного прізвища. Як убачається із Свідоцтва про шлюб, виданого повторно, від 14.06.2016 року, позивач [PERSON], [INFO], до укладення шлюбу з відповідачем мала прізвище «[PERSON]» (а.с.5). Відповідно до статті 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З огляду на викладене, вимоги позивача про відновлення її дошлюбного прізвища «[PERSON]» підлягають задоволенню, що є підставою для ухвалення додаткового рішення у цій справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

Позивач 17.11.2017 р. звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, укладеного 21.01.1995 року у Халявинській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис №01. Від шлюбу у сторін неповнолітніх дітей немає. Позов обґрунтовується тим, що між подружжям виникали часті конфлікти через несумісність характерів, шлюбні відносини припинили своє існування, сторони спільне господарство не ведуть, та проживають окремо. Подальше спільне життя не можливе. До судового засідання від сторін надійшли письмові клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позивач позов підтримує, а відповідач позов визнає. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Як встановлено у ході судового засідання, сторони уклали шлюб, зареєстрований 21.01.1995 року у Халявинській сільській раді Чернігівського району Чернігівської області, актовий запис №01, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії «І-ЕЛ» №261799. Свідоцтво про народження серії «І-ЕЛ» №282178 свідчить, що у сторін за час шлюбу народився син [PERSON], 30.10.1995 р. Відповідно до приписів ст.37 СК України, шлюб є правозгідним. Згідно положень ст.55 СК України дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Стаття 112 СК України проголошує, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Судом встановлено, що сімейні відносини сторони фактично припинили і відновлювати шлюбні стосунки позивач категорично не має наміру та наполягає на розлученні. Примирення між сторонами неможливе і здійсненні судом для цього заходи, позитивного результату не надали. Подальше сімейне життя між сторонами неможливе, оскільки збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На підставі викладеного та

Outcome: approved