Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

Позивач 29 червня 2016 року звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину посилаючись на те, що 08.08.1998 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Спільне життя і збереження сім'ї є неможливим, оскільки вони спільного господарства не ведуть, мають різні погляди на сімейне життя. Тому просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судовому засідання позов підтримала та просить розірвати шлюб і стягнути аліменти з відповідача на утримання доньки. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, але пояснив, що розлучатись не хоче, однак це нічого не змінить. Проти стягнення аліментів не заперечує. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, 08 серпня 1998 року [PERSON] та [PERSON] вступили в зареєстрований шлюб (а.с.5). Від шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO] (а.с.6). Відповідно до положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. А згідно з вимогами ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки із-за неправильної поведінки сторони втратили довір'я та повагу один до одного, зберегти сім'ю не надається можливим, тому шлюб підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, то в цій частині позовні вимоги також підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на даний час проживає разом зі своєю матір'ю. Відповідач в судовому засідання повідомив, що працює слюсарем-електриком в Київському зоологічному парку загальнодержавного значення, який знаходиться за адресою: м. Київ, пр-т. Перемоги, 32. Вказав свій ІПН: [NUMBER]. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Часиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки, відповідач є батьком малолітньої Анастасії, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня звернення позивача до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп. та 551 грн. 20 коп. на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved