Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

Позивач [PERSON] 10 вересня 2014 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] про втрату права користування житлом, мотивуючи його тим, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26557813 від 09.09.2014 року та договору купівлі-продажу житлового будинку присадибного типу з надвірними будівлями від 27.12.1991 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2125, йому на праві приватної власності належить домобудівля, розташована по [ADDRESS]. В зазначеному будинку на сьогоднішній день зареєстрований його син [PERSON] - відповідач по справі. З 2009 року відповідач в належному йому житловому будинку, розташованому по [ADDRESS] не проживає, місце його знаходження йому не відоме. Той факт, що відповідач не проживає понад шість місяців за місцем реєстрації, підтверджується актом Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 14.09.2014 року. Оскільки він проживає в іншій області, утримувати майно, що належить йому на праві приватної власності стає дедалі важче, а тому він має намір розпорядитися житловим будинком на власний розслуд, зокрема продати. Той факт, що відповідач зареєстрований за його будинком, суттєво впливає на можливість продати зазначене майно. Зазначені обставини ускладнюють реалізацію ним права приватної власності на належний йому житловий будинок, у зв'язку з чим, він змушений звернутися з вказаною позовною заявою до суду. Просив позбавити відповідача права користування житловим будинок присадибного типу з надвірними побудовами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач не прибув, однак надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду був належним чином повідомлений. Про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦК України. Суд, вивчив матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи зі слідуючого. Матеріалами справи встановлено: Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26557813 від 09.09.2014 року та договору купівлі-продажу житлового будинку присадибного типу від 27.12.1991 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-2125, [PERSON] має право власності на житловий будинок присадибного типу з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області № 2095 від 10.09.2014 року відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але фактично за даною адресою не проживає з 2009 року. Згідно акту підтвердження проживання, складеного комісією в складі депутата сільської ради та сусідів позивача, затвердженого сільським головою Станіславської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 10.09.2014 року, відповідач за адресою: [ADDRESS] не проживає. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 107 ЖК України, при вибутті наймача та членів його сім`ї на постійне місце проживання в інший населений пункт або інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті, вони втрачають право на користування житловим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Дослідивши докази в їх сукупності, судом встановлено, що позовні вимоги заявлені позивачем обґрунтовані, позов підлягає задоволенню, так як відповідач в спірному житловому приміщенні не проживає понад рік, а тому втратив право користування ним.

Outcome: approved