Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Позивач [PERSON] в серпні звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва № 7024 про право приватної власності на будівлі від 24.04.1970 року, виданого Вінницьким міським житловим управлінням на підставі рішення виконкому Вінницької ради депутатів трудящих № 186 від 24.03.1970 року взамін договору забудови від 05.03.1967 року [PERSON], став власником цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS]. Його право власності на належне домоволодіння зареєстроване в ВМБТІ 29.04.1970 року в реєстрову книгу під № 14379. Відповідно до договору дарування від 16.10.1996 року, посвідченого Другою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-1946, [PERSON] подарував 47/100 часток даного домоволодіння [PERSON] і з того часу остання є власником 53/100 частини домоволодіння. Кожен із співвласників домоволодіння має свою домову книгу. Позивач [PERSON] власник 53/100 частини будинку, постійно проживає і зареєстрований в ній до даного часу. Відповідач [PERSON] являється сином позивача і раніше проживав в його частині будинку та був зареєстрований в ній 05.10.1993 року. В 2000 році [PERSON] виїхав за межі України, і вибуваючи з частини будинку позивача, забрав з собою всі свої речі. Потім він залишився на ПМП в Македонії, де вже отримав громадянство і проживає там постійно разом зі своєю сім'єю. З того часу [PERSON] в будинку більше не з'являвся, не зберігав своїх речей, не цікавився даним житловим приміщенням. У зв'язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду та просив визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою, належної позивачу на праві власності 53/100 частини будинку [ADDRESS], у зв'язку з його відсутністю в даному приміщенні понад рік без поважних причин. Згідно заяви представник позивача [PERSON] [PERSON] згідно заяви просила позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак повідомлялась належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про часткове задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Як було встановлено судом, що на підставі свідоцтва № 7024 про право приватної власності на будівлі від 24.04.1970 року, виданого Вінницьким міським житловим управлінням на підставі рішення виконкому Вінницької ради депутатів трудящих № 186 від 24.03.1970 року взамін договору забудови від 05.03.1967 року [PERSON], став власником цілого житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться у [ADDRESS]. Його право власності на належне домоволодіння зареєстроване в ВМБТІ 29.04.1970 року в реєстрову книгу під № 14379. Відповідно до договору дарування від 16.10.1996 року, посвідченого Другою Вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстром № 1-1946, [PERSON] подарував 47/100 часток даного домоволодіння [PERSON] Відповідач [PERSON] являється сином позивача і раніше проживав в його частині будинку та був зареєстрований в ній 05.10.1993 року. В 2000 році [PERSON] виїхав за межі України, і вибуваючи з частини будинку позивача, забрав з собою всі свої речі. Потім він залишився на ПМП в Македонії, де вже отримав громадянство і проживає там постійно разом зі своєю сім'єю. З того часу [PERSON] в будинку більше не з'являвся, не зберігав своїх речей, не цікавився даним житловим приміщенням. З довідки Департаменту адміністративних послуг від 29.08.2018 року № б/н вбачаєть , що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту квартального комітету «Зоряний» від 06.08.2018 року № 1341 [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтверджують, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2000 року і по цей день. Згідно листа [PERSON] від 08.08.2018 року в якому зазначено, що останній приїхати не має можливості, дає згоду на вирішення цих питань в судовому порядку. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом підлягають задоволенню. Відповідно до довідки серії МСЕ № 057752 позивач [PERSON] являється інвалідом першої групи загального захворювання. Отже, оскільки позивач при зверненні до суду судового збору не сплачував, так як звільнений від його сплати, з відповідача слід стягнути на користь держави 704,80 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved