Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], звернулась 06.07.2016 року в суд з цим позовом до [PERSON], стверджуючи, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого [INFO] року народився син - [PERSON]. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню сина, аліменти не сплачує, не цікавиться його фізичним та духовним розвитком. Позивачка просить суд позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] відносно його сина, [PERSON], [INFO]. Позивачка у судове засідання не з'явилась, надала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримувала та просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON], [INFO], який зареєстрований на постійне місце поживання за адресою: [ADDRESS] у повторне судове засідання не з'явився. Сповіщався за адресою реєстрації свого постійного місця проживання у відповідності до положення ч.5 ст.74 ЦПК України. Виклики до суду повернулись із зазначенням «За закінченням терміну зберігання» та «За зазначеною адресою не проживає». Іншими належними даними про місце перебування чи роботи відповідача суд не володіє. Згідно абзацу 2 ч. 5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. У зв'язку з відсутністю у судовому засіданні відповідача та з урахуванням закінчення передбачених ст.157 ЦПК України строків розгляду цієї справи і згоди позивача, справу розглянуто у порядку заочного провадження за наявними у справі письмовими доказами. Представник Органу опіки і піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради у судове засідання не з'явився, надав заяву, згідно просив розглянути справу у відсутність представника. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення цього позову, виходячи з такого. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 серпня 2009 року, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №402. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, дитина залишилася проживати з матір'ю. Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 17 січня 2011 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 16 листопада 2010 року і до повноліття дитини. Згідно довідки про неотримання аліментів Ізмаїльського МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області №В-5/50 від 07.06.2016 року, [PERSON] дійсно не отримувала аліментів з [PERSON] у період з 28.01.2013 року (з моменту пред'явлення виконавчого документу на примусове виконання) по 07.06.2016 року включно по виконавчому листу №2-687/11 від 31.01.2011 року виданого Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області. Згідно довідки КЗ Маріупольської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №25 від 30 липня 2016 року, [PERSON] у період з початку навчання [PERSON] (вересень 2013 року) та по даний час у школі не з'являвся жодного разу, успіхами дитини не цікавився. Частиною 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. Пленум Верховного Суду України у п. 15 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що, розглядаючи справи даної категорії, судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав, тобто наданих батькам до досягнення дитиною повноліття прав на її виховання, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, на згоду передати дитину на усиновлення та інших прав, які ґрунтуються на факті спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи та характеру ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Позивач, як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилалась на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини, не займатися її вихованням, духовним розвитком, тощо). Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язанні займатись вихованням дитини. При цьому передача на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язків батьківського піклування щодо неї. Належних доказів про вплив позивача на дитину з метою позбавлення відповідача батьківських прав судом не отримано. З урахуванням обставин справи, суд погоджується з висновком Органу опіки і піклування Центральної районної адміністрації Маріупольської міської ради №05-971-13 від 20 жовтня 2016 року про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до п.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-Х11 від 27.02.1991 року, «в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини». Таким чином, в судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідач, як батько малолітнього сина, маючи реальну можливість виконувати обов'язки по вихованню дитини, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не цікавиться життям своєї дитини, потребами, її фізичним та духовним розвитком, не виявляє батьківської турботи, не надає жодної матеріальної допомоги. При цьому суд враховує тривалість такого ухилення. Тому з урахуванням отриманих судом доказів в обґрунтування вимог позову, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позову про позбавлення відповідача батьківських прав стосовно його малолітнього сина. Питання розподілу понесених сторонами судових витрат по справі суд не вирішує, оскільки таких вимог сторони не заявляли.

Outcome: approved