Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

Позивач [PERSON] 29 квітня 2016 року пред'явила до суду позов до відповідача [PERSON] про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 55000 гривень, та про збільшення розміру аліментів, стягнутих на її користь на утримання їх малолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO]. Зазначені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2011 року з відповідача в її корить стягнуто аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], в розмірі 500 гривень, щомісячно. Однак, вказане рішення суду відповідач належним чином не виконує, у зв'язку із чим має заборгованість за аліментами, яка станом на 01 лютого 2016 року становить 18327,38 гривень. Внаслідок того, що відповідач несвоєчасно сплачує аліменти, позивач вважає, що відповідач повинен сплатити їй пеню у розмірі 55000 гривень. Також, сума стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі 500 гривень є недостатньою для матеріального утримання дитини, оскільки на її утримання щомісячно необхідно не менше 2000 гривень. З цих підстав позивач просила стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у зазначених розмірах, та збільшити розмір аліментів на дитину до 1500 гривень, щомісячно. В подальшому позивач [PERSON] подала до суду заяву про зменшення позовних вимог в частині стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, відповідно до яких просила стягнути із відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 5409,74 гривень. Судом до участі у справі залучено Тернопільський міський відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, як третю особу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про збільшення розміру аліментів підтримала повністю, позовні вимоги про стягнення пені уточнила, зменшивши розмір позовних вимог у цій частині, просила стягнути з відповідача в її користь 4625 гривень 55 копійок, згідно з виконаним нею новим розрахунком на підставі розрахунку заборгованості, наданим державним виконавцем 29 серпня 2016 року. В обгрунтування позову зіслалась на мотиви, викладені в позовній заяві. При вирішенні позову про збільшення розміру аліментів просила врахувати значну інфляцію в державі упродовж останніх років, здорожчання продуктів харчування, одягу, комунальних послуг, платні заняття дочки плаванням та іноземною мовою. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у запереченнях на позов. Вказав, що заборгованості за аліментами він не має, оскільки аліменти платив регулярно, але квитанції має тільки деякі, позаяк усі кошти віддавав безпосередньо [PERSON] Оскільки заборгованості фактично нема, то й підстави стягнення пені також відсутні. Щодо збільшення розміру аліментів заперечив, зіславшись на незадовільне матеріальне становище, відсутність доходів. Пояснив, що працює періодично, має близько трьох рейсів у місяць до Польщі, за які отримує близько 300 гривень за кожен, тобто його місячний дохід складає 900 гривень. Перебуває на утриманні своєї матері, для оплати аліментів брав у банку кредит, має кредитну заборгованість близько 10000 гривень. Представник третьої особи Тернопільський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції - [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що заборгованість [PERSON] за аліментами дійсно є, що чітко відображено в розрахунку від 29 серпня 2016 року. У вирішенні спору поклалася на думку суду. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 10 квітня 2007 року. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 серпня 2011 року зі [PERSON] в користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень, щомісячно, починаючи з 29 липня 2011 року до досягнення дитиною повноліття. Як слідує з розрахунку заборгованості по аліментах від 29 серпня 2016 року, наданого Тернопільським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції, заборгованість [PERSON] за аліментами, нарахована на підставі виконавчого листа №2-6422/2011, виданого 17 серпня 2011 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, за період з січня 2011 року по серпень 2016 року становить 14215,38 гривень. Заперечуючи наявність цієї заборгованості, відповідач надав суду для огляду оригінали квитанцій, у яких суми сплати та дати платежів ідентично збігаються з сумами та місяцями проплат, що відображені у вказаному розрахунку. Жодних квитанцій на спростування існуючої заборгованості [PERSON] суду не надав. Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною, у постанові від 01 липня 2015 року в справі №6-94цс15. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року вбачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначеної ст.196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Судом установлено, що обчислений позивачем розмір пені за прострочення сплати аліментів за період з липня 2011 року по січень 2016 року - 4625,55 гривень, яку вона просить стягнути з відповідача, відповідає вищезазначеним правилам нарахування пені. З цих підстав вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача 4625,55 гривень пені за прострочення сплати аліментів грунтуються на вимогах закону, відтак підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог [PERSON] про збільшення розміру аліментів слід зазначити таке: Відповідно до ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, підставами збільшення розміру аліментів вона вважає, що на даний час на утримання дитини необхідно не менше 2000 гривень, щомісячно, що включає харчування в школі близько 400 гривень на місяць, придбання тематичних зошитів та книжок, платні уроки в школі, збір коштів на ремонти та миючі засоби, відвідування басейну та платні уроки репетиторів з іноземної мови. Суд враховує, що аліменти на дочку [PERSON] стягнуті за рішенням суду, коли їй було всього чотири роки. На час розгляду справи судом дитина має дев'ять років, тому потребує більше витрат, у тому числі, пов'язаних із навчанням у школі, а також більше витрат на харчування одяг, доступ до культурно-освітніх цінностей. Оскільки з відповідача стягнуто лише аліменти за рішенням суду в розмірі 500 гривень, решту витрат на дитину несе позивач. За таких обставин суд приходить до переконання про наявність підстав для зміни розміру аліментів, передбачених ст. 192 цього Кодексу, що зумовлені змінами матеріального становища позивача як одержувача аліментів. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За таких обставин суд вважає, що розмір аліментів на неповнолітню дитину сторін, стягнутий за рішенням суду від 17 серпня 2011 року, підлягає збільшенню. Суд вважає необґрунтованими заперечення відповідача про те, що він не має можливості сплачувати аліменти в розмірі, що перевищує 500 гривень на місяць. Судом установлено наявність змін у матеріальному становищі позивача в сторону погіршення. Відповідачем не доведено, що він не може надавати дитині утримання в більшому розмірі. Ним не спростовано тих обставин, що він є молодим, здоровим чоловіком, може працювати. Жодних доказів про розмір доходів відповідачем не надано. Відповідачу на праві власності належить нерухоме майно, зокрема 1/3 частина будинку [ADDRESS], що підтведжується інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, та 1/2 частина квартири [ADDRESS], що підтведжується відповіддю ТОВ «Міське бюро технічної інвентаризації», які знаходяться в матеріалах виконавчого провадження. Відтак, відповідач повинен належним чином виконувати обов'язок з утримання неповнолітньої дочки. Разом з тим суд не погоджується з визначеним позивачем розміром аліментів у сумі 15000 гривень, вважає його необґрунтованим, оскільки судом не здобуто доказів, що відповідач має змогу надавати дитині утримання в зазначеному розмірі та що дитина в силу стану здоров'я чи інших істотних обставин потребує утримання саме в такому розмірі. Позивач надала суду докази про те, що [PERSON] займалася у комунальному закладі Тернопільської міської ради «Комплексна дитячо-спортивна школа №2» на відділенні плавання (оздоровча група), вартість місячного абонементу в якому становить 230 гривень, що підтверджується довідкою від 18 квітня 2016 року, виданою комунальним закладом Тернопільської міської ради «Комплексна дитячо-спортивна школа №2», займалась плаванням на платному абонементі в комплексі «Алігатор» вартістю 700 гривень відповідно до квитанції № 11613 від 25 квітня 2016 року та проходила платний курс з англійської мови з 11 листопада 2015 року по 22 грудня 2015 року вартістю 1170 гривень відповідно до квитанції № 61 від 04 травня 2016 року. Зазначених обставин відповідач у судовому засіданні не заперечував. Витрати, пов'язані з розвитком здібностей дитини, іншими особливими обставинами, є додатковими витратами на дитину, участь батьків у яких регламентується ст. 185 Сімейного кодексу України, а не обставинами, які враховуються при визначенні розміру аліментів. Відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За вказаних обставин суд вважає справедливим та доцільним збільшити розмір аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини сторін, визначивши їх розмір у сумі 600 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття відповідно до ст. ст. 180, 184 Сімейного кодексу України. Також згідно з ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів підлягатиме індексації відповідно до закону. Аналізуючи в сукупності викладені обставини і визначені відповідно до них правовідносини сторін, положення закону, якими вони регулюються, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 4625,55 гривень, та збільшення розміру аліментів, стягнутих на утримання неповнолітньої дитини сторін, до 600 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення в користь позивача понесений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 180 - 182, 184, 191, 192, 199 - 201 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial