Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Позивач [PERSON] в особі належно уповноваженого представника за довіреністю [PERSON] 01.10.2008 року звернулася в суд із позовною заявою, неодноразово уточненою у ході судового розгляду, а остаточно уточненою 08.06.2015 року, в якій, з урахуванням усіх поданих уточнень, просить визнати незаконними і скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Львівської області № 286 від 03.10.2006 року «Про відміну рішення № 14 виконавчого комітету міської ради від 26.01.2005 року та надання дозволу на складення проекту забудови і проекту відводу земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок по вул. Гайдамацька, 82 мешканцю м. Сколе [PERSON]М.» та рішення сесії [PERSON] міської ради Львівської області № 35 від 25.10.2006 року «Про виділення та надання у приватну власність земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок по вул. Гайдамацька, 82 у м. Сколе гр. [PERSON]М.»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно житловий будинок, розташований у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, буд. 82, видане 23.03.2007 року [PERSON] міською радою Львівської області відповідачу [PERSON] і зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.03.2007 року за № 18277514; визнати недійсним Державний акт серії ЯД № 498312 на право власності на земельну ділянку площею 0,0714 га., розташовану у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 82 із цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, виданий 26.01.2007 року [PERSON] міською радою Львівської області відповідачу [PERSON] і зареєстрований тоді ж у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010746000070; визнати недійсним договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки, укладеного 03.08.2010 року між відповідачами [PERSON] і [PERSON] і посвідченого того-ж дня приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за № 1096; скасувати державну реєстрацію права власності відповідача [PERSON] на житловий будинок, розташований у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 82 і земельну ділянку площею 0,0714 га., кадастровий номер: 4624510100:01:004:0030, розташованої за тією-ж адресою; визнати за нею право власності на зазначені житловий будинок та земельну ділянку, а також на все інше майно, яке там знаходиться, у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], котрий помер 30.09.2006 року; усунути їй перешкоди у користуванні зазначеними житловим будинком і земельною ділянкою шляхом виселення відповідача [PERSON] та всіх інших осіб, які там проживають. Судові витрати просить покласти на відповідачів у солідарному порядку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що її батько за життя володів вказаними вище житловим будинком та земельною ділянкою, а також майном що у (на) них розміщене, на який правовстановлюючі документи не видавалися і відповідне право за батьком не реєструвалось. Так, ще у квітні 1997 року батько придбав на підставі договору купівлі-продажу насосну станцію, що розміщена у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 82, після чого, вже у січні 2005 року отримав дозвіл виконавчого комітету [PERSON] міської ради Львівської області на складання проекту забудови та проекту відводу земельної ділянки для реконструкції згаданої насосної станції під житловий будинок. У березні 2006 року [PERSON] міською радою Львівської області затверджено проект відводу земельної ділянки площею 0,0714 га. під будівництво житлового будинку і надано таку земельну ділянку батькові безкоштовно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, після чого батько оформив необхідні дозвільні та погоджувальні документи на початок робіт. У тому ж році батько розпочав роботи по реконструкції насосної станції під житловий будинок на відведеній для цієї мети земельній ділянці, однак не встиг їх завершити, як і не встиг виготовити відповідні правовстановлюючі документи на нерухоме майно і земельну ділянку, а 30.09.2006 року помер внаслідок онкологічного захворювання. Заповіту батько не складав. Спадкоємцями після смерті батька за законом є вона та її сестра [PERSON] у рівних частинах, однак остання спадщину у встановленому порядку не прийняла. Інших спадкоємців після смерті батька за законом першої черги немає. Таким чином зазначає, що на даний час вона є єдиним спадкоємцем прав на спадщину, які залишились після смерті батька, однак оформити такі права вона не може у звязку з тим, що оскаржуваним рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Львівської області від 03.10.2006 року № 286 відмінено дію попереднього рішення про отримання батьком дозволу на складання проекту забудови та проекту відводу земельної ділянки для реконструкції згаданої насосної станції під житловий будинок, на підставі відмови батька від прав та обовязків забудовника на користь своєї співжительки відповідача [PERSON]. Вказує, що від належних прав та обовязків забудовника батько ніколи не відмовлявся, а згадане вище рішення виконавчого комітету є незаконним в силу того, що прийняте вже після смерті батька, без врахування положень чинного законодавства і рішення Конституційного Суду України про неможливість скасування виконавчим органом місцевої ради своїх попередніх рішень, якщо вони вичерпали свою дію. Відтак, на її думку, права та обовязки забудовника належали виключно її батькові. З огляду на вказане, [PERSON] міська рада Львівської області також е вправі була 25.10.2006 року приймати рішення № 35 про виділення та надання земельної ділянки площею 0,0714 га. для обслуговування будівлі і її реконструкції і таке рішення, як і згадане вище рішення виконавчого комітету, слід скасувати. Враховуючи ту обставину, що на момент смерті батька спірний житловий будинок все ж-таки був незавершеним, як і не завершений процес приватизації спірної земельної ділянки, а також завершення будівництва і виготовлення правовстановлюючих документів на будинок та земельну ділянку здійснене вже відповідачем [PERSON], то вона була змушена звертатися за захистом своїх спадкових прав до суду із даним позовом, одночасно предявивши вимоги про визнання недійсними згаданих вище правовстановлюючих документів на спірні житловий будинок та земельну ділянку і усунення перешкод у користуванні ними. Крім того, у процесі судового розгляду справи їй стало відомо, що 03.08.2010 року відповідачем [PERSON], незважаючи на наявність діючої заборони на відчуження обєктів нерухомого майна, накладеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2008 року, відчужено спірні житловий будинок та земельну ділянку шляхом укладення договору дарування, своєму синові відповідачу [PERSON], який, у свою чергу, після укладення зазначеного договору, здійснив державну реєстрацію таких обєктів нерухомого майна на себе. Договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами і земельної ділянки посвідчувався приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Львівської області [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 1096. З огляду на вказане, вона була змушена захистити своє право також шляхом збільшення позовних вимог і просити суд визнати згаданий вище договір дарування недійсним в силу ст. 230 ЦК України, так як такий вчинений під впливом обману, із застосуванням всіх правових наслідків його недійсності, у тому числі і скасування державної реєстрації прав власності на спірні обєкти нерухомого майна за таким договором за відповідачем [PERSON]. Належним чином уповноважений представник позивача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (том 1, а. с. 4-7) та уточненнях до позовних вимог (том 1, а. с. 96-98, 179-182; том 2, а. с. 42-43, 164-169, 182-183), за правилами допиту свідків надав пояснення, аналогічні наведеним у вказаному позові та уточненнях до позову. Належним чином уповноважені представники відповідача [PERSON] міської ради Львівської області [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні проти уточнених позовних вимог заперечили повністю з тих підстав, що оскаржувані рішення виконавчого комітету № 286 від 03.10.2006 року «Про відміну рішення № 14 виконавчого комітету міської ради від 26.01.2005 року та надання дозволу на складення проекту забудови і проекту відводу земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок по вул. Гайдамацька, 82 мешканцю м. Сколе [PERSON]М.» та рішення сесії № 35 від 25.10.2006 року «Про виділення та надання у приватну власність земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок по вул. Гайдамацька, 82 у м. Сколе гр. [PERSON]М.» прийняті у спосіб та порядку, визначеному законодавством, у межах повноважень, наданих виконавчому комітетові та міській раді в цілому. Так, нині покійний [PERSON] дійсно у січні 2005 року отримав необхідний на той час дозвіл виконавчого комітету на складання проекту забудови і проекту відводу земельної ділянки на реконструкцію належної йому насосної станції під житловий будинок у м. Сколе по вул. Гайдамацька, 82, після чого почав звертатися у всі необхідні органи та служби за погодженням та відповідними висновками, а також розпочав будівельні роботи. Однак, виготовивши будівельний паспорт та розпочавши будівельні роботи, останній 10.09.2006 року звернувся у виконавчий комітет із заявою, в якій вказав, що у силу своєї важкої недуги, за станом здоровя не може надалі виконувати належно свої права забудовника і проводити будівельні роботи по реконструкції насосної станції під житловий будинок, у звязку з чим відмовився письмово від належних йому прав та обовязків забудовника на користь своєї співжительки [PERSON], в чому особисто розписався. Заява була зареєстрована 11.09.2006 року під вх. № 1104. З огляду на вказане, враховуючи ту обставину, що згадане вище рішення виконавчого комітету від 26.01.2005 року ще не було виконане і не вичерпало сою дію, то виконавчий комітет на черговому засіданні, що відбулося після написання [PERSON] зазначеної заяви, розглянув таку заяву, а за результатами розгляду прийняв рішення про відміну рішення від 26.01.2005 року і, у звязку із відмовою [PERSON] від своїх прав та обовязків забудовника на користь [PERSON], надав останній відповідний дозвіл на складення проекту забудови та проекту відведення земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок у м. Сколе по вул. Гайдамацька, 82. Та, у свою чергу, здійснюючи вже надані їй права та обовязки забудовника, за власні кошти продовжила будівельні роботи, завершила їх і прийняла новостворений житловий будинок в експлуатацію. Що стосується земельної ділянки площею 0,0714 га., на якій збудований житловий будинок внаслідок реконструкції насосної станції, то така була надана відповідачу [PERSON] оскаржуваним рішенням № 35 від 25.10.2006 року в силу положень ст. 118 ЗК України, тобто внаслідок безоплатної приватизації, для проведення робіт по реконструкції насосної станції під житловий будинок і його подальшого обслуговування, що немає нічого спільного із правом позивача на спадщину після смерті батька [PERSON]. На момент прийняття зазначеного рішення, така земельна ділянка перебувала у комунальній власності, а, відтак, сесія міської ради, у межах своєї компетенції, на свій розсуд прийняла оскаржуване рішення, яким, відповідно, вирішила надати цю земельну ділянку [PERSON]. З огляду на вказане, порушень прав позивача прийняттям оскаржуваних рішень не вбачають, як і не вбачають порушень будь-яких спадкових прав позивача у цілому, так як на момент смерті [PERSON] не володів правом ані на житловий будинок у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 82, ані на земельну ділянку, на якій такий розташований, відповідно, таке право не може входити до складу спадщини після смерті останнього. Відтак, просили у позові відмовити повністю. Відповідач [PERSON] та її належним чином уповноважений представник адвокат [PERSON] у судовому засіданні проти уточнених позовних вимог також заперечили у повному обсязі, посилаючись на відсутність у нині покійного [PERSON] на момент його смерті 30.09.2006 року прав на житловий будинок у м. Сколе по вул. Гайдамацька, 82 та прав на земельну ділянку площею 0,0714 га., наданої для його обслуговування, які б підтверджувались відповідними правовстановлюючими документами, у звязку з чим такі права не могли увійти до складу спадщини після смерті останнього. Так, спірний житловий будинок був побудований внаслідок реконструкції (а фактично зносу) раніше існуючої насосної станції лише у грудні 2006 року, а в експлуатацію був зданий на початку 2007 року і тоді-ж виготовлено правовстановлюючий документ на такий будинок. Житловий будинок почав зводитися за власні заощаджені кошти [PERSON], а роботи по його завершенню і прийняттю в експлуатацію проводились за кошти, які вона одержала внаслідок відчуження 07.11.2006 року належної їй квартири [ADDRESS] і всі кошти фактично вклала у зазначене будівництво. Земельна ділянка площею 0,0714 га. була надана їй, як забудовнику, 25.10.2006 року для реконструкції насосної станції під житловий будинок і обслуговування такого житлового будинку, внаслідок того, що вона скористалась своїм передбаченим законом правом на безоплатну приватизацію у порядку ст. 118 ЗК України, оскільки [PERSON] за життя лише встиг отримати 22.03.2006 року відповідне рішення міської ради № 13 про надання йому у власність вказаної земельної ділянки для цієї-ж мети, однак жодних інших дій, повязаних з приватизацією землі, у тому числі і замовлення технічної документації із землеустрою, виділення земельної ділянки у натурі, тощо, не вчинив, а, у подальшому, 10.09.2006 року відмовився від забудови такої земельної ділянки і, як наслідок, від використання її за цільовим призначенням. Завершивши роботи по будівництву спірного житлового будинку і прийняття його в експлуатацію, вона 23.03.2007 року виготовила на нього правовстановлюючий документ, перед цим, 26.01.2007 року виготовивши правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, на якій такий будинок розміщений, із цільовим призначенням для його обслуговування. 03.08.2010 року вона відчужила спірні житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами і земельну ділянку своєму синові [PERSON] шляхом укладення відповідного договору дарування. При цьому, жодного обману не відбувалось, так як заборона на відчуження, накладена ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18.01.2008 року, була скасована ухвалою цього-ж суду від 02.09.2008 року, а, відтак, підстав у нотаріуса для відмови у вчиненні зазначеної нотаріальної дії не було. Правочин був зареєстрований у встановленому порядку, після чого її син [PERSON] на його підставі провів державну реєстрацію своїх прав власності на придбане у дар нерухоме майно. Таким чином вказує, що будь-яких порушень спадкових прав позивача ані виготовлені на її імя правовстановлюючі документи на спірні обєкти нерухомого майна, ані укладений договір дарування, ані здійснена державна реєстрація прав власності на такі обєкти нерухомого майна за її сином [PERSON] не здійснюють, підстав для визнання права власності на спірні обєкти нерухомого майна за позивачем у порядку спадкування після смерті її батька [PERSON] немає. Разом з тим, навіть у разі порушення таких спадкових прав позивача, відсутності факту відмови нині покійного [PERSON] від своїх прав та обовязків забудовника, позивач вправі ставити питання про визнання за нею у порядку спадкування прав та обовязків забудовника, а не прав власності на спірні обєкти нерухомого майна, чого не робить. З огляду на все вказане вище, просили у позові відмовити повністю. Відповідач [PERSON] держземагенства України у [PERSON] районі Львівської області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечив, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, про що свідчить рекомендоване повідомлення від 11.06.2015 року про вручення поштового відправлення судової повістки (том 2, а. с. 198). Про причини неявки такого представника до суду не повідомив, жодних клопотань про розгляд справи у відсутності компетентного представника не подав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав суду заяву вх. № 2522 від 02.06.2015 року (том 2, а. с. 162) та заяву вх. № 2903 від 26.06.2015 року (том 3, а. с. 2), в яких просив проводити судовий розгляд справи без його участі. За результатами судового розгляду справи просив ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з тих-же підстав, що наведені відповідачем [PERSON] його мітірю. Відповідач приватний нотаріус [PERSON] районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] у судове засідання не зявився, однак подав суду заяву вх. № 2952 від 26.06.2015 року (том 3, а. с. 3), в якій просив проводити судовий розгляд справи без його участі. За результатами судового розгляду справи просив ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі з підстав, наведених у письмовому запереченні проти позову вх. № 2598 від 08.06.2015 року (том 2, а. с. 181). Третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] державна нотаріальна контора Львівської області явку належним чином уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила, однак подала на адресу суду клопотання вх. № 1599 від 08.04.2015 року, вх. № 1894 від 24.04.2015 року, вх. № 2362 від 25.05.2015 року (том 2, а. с. 72, 85, 161) та вх. № 2689 від 26.06.2015 року (том 3, а. с. 1), в яких кожного разу просила проводити судовий розгляд справи без участі такого представника, а при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору [PERSON] державної виконавчої служби [PERSON] районного управління юстиції Львівської області явку компетентного представника у судове засідання не забезпечив, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, про що свідчить підпис уповноваженої особи про вручення 08.06.2015 року судової повістки у розносній книзі кореспонденції суду. Про причини неявки такого представника до суду не повідомила, жодних клопотань про розгляд справи у відсутності компетентного представника не подала. Третя особа на стороні відповідачів без самостійних вимог на предмет спору Державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України явку компетентного представника у судове засідання не забезпечила, хоча була належно повідомленою про дату, час та місце судового засідання у справі, про що свідчить рекомендоване повідомлення від 12.06.2015 року про вручення поштового відправлення судової повістки (том 2, а. с. 197). Про причини неявки такого представника до суду не повідомила, жодних клопотань про розгляд справи у відсутності компетентного представника не подала. Суд, вивчивши позовну заяву із врахуванням усіх поданих змін та уточнень, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення осіб, які зявились у судове засідання та взявши до уваги позицію осіб, які не зявились у судове засідання, викладену у поданих ними письмових заявах, клопотаннях та запереченні проти позову, давши належну оцінку доказам, зібраним у справі, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON], після смерті якого позивач [PERSON] має намір оформити спадщину, помер 30.09.2006 року, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ФМ № 036994, виданого виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 26.10.2006 року (том 1, а. с. 12). Спадщина після смерті [PERSON] відкрилася у цей же день, тобто 30.09.2006 року, у силу положень ст. 1220 ЦК України. Заповіту [PERSON] не складав, відтак спадкування після його смерті повинно відбуватись за законом. Спадкування за законом врегульоване главою 86 ЦК України. Так, за змістом ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. В силу ст. 1261 вказаного Кодексу діти спадкодавця мають право на спадкування у першу чергу. Як вбачається з копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] серії І-СТ № 389264, виданого повторно У.-Сибірським міським ЗАГС Іркутської області 20.08.1973 року (том 1, а. с. 8), остання є донькою [PERSON]. Відтак, позивач [PERSON], як дочка спадкодавця [PERSON], має право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 зазначеного Кодексу спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Зазначена дія повинна бути вчинена протягом шести місяців з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Позивач [PERSON], як спадкоємець за законом, бажає прийняти спадщину. Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 26.10.2006 року за вих. № 3537 (том 1, а. с. 14), покійний батько позивача [PERSON] [PERSON] на день смерті проживав у [INFO], разом із позивачем. Однак, зважаючи на ту обставину, що місце реєстрації останнього було іншим, а саме [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданою КП «[PERSON] будинкоуправління» 27.06.2008 року за вих. № 1764 (том 1, а. с. 153), позивач [PERSON] протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку подала до [PERSON] державної нотаріальної контори Львівської області заяву про прийняття спадщини від 26.12.2006 року (том 1, а. с. 15). З огляду на вказане, позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину після смерті батька [PERSON]. Згідно належним чином завіреної копії спадкової справи, заведеної [PERSON] державною нотаріальною конторою Львівської області після смерті спадкодавця [PERSON] (том 2, а. с. 85-103), окрім позивача [PERSON] 02.02.2007 року відповідну заяву про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] подала також ще одна його дочка (сестра позивача [PERSON]А.) гр. [PERSON] (том 2, а. с. 94), а також до відома державного нотаріуса поставлено вимоги гр. [PERSON] та гр. [PERSON] з приводу наявності у спадкодавця боргових зобовязань у сумі 20000 грн. та 42300 грн. відповідно, які до дня смерті останнього не погашені (том 2, а. с. 94. 95). Разом з тим, гр. [PERSON], гр. [PERSON] та гр. [PERSON] до участі у справі у якості співвідповідачів позивачем не залучені. З метою усунення наведеної процесуальної помилки та враховуючи положення ст. 33 ЦПК України, за якими суд вправі залучити співвідповідача лише за клопотанням позивача, судом у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України двічі розяснено представнику позивача [PERSON] [PERSON] право на заявлення клопотання про залучення вказаних вище осіб до участі у справі у якості співвідповідачів і наслідки невчинення відповідної процесуальної дії, однак останній таким правом не скористався, клопотання з вказаного приводу не заявив. Таким чином має місце предявлення позовних вимог про визнання права власності на обєкти нерухомого майна у порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця [PERSON]І не до тієї особи, яка має відповідати за такими позовними вимогами. В свою чергу, предявлення позовних вимог не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, має наслідком відмову у задоволенні таких вимог. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1225 вказаного Кодексу право власності на земельну ділянку до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Судом встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] на момент відкриття спадщини не належало право на житловий будинок по вул. Гайдамацька, 82 у м. Сколе Львівської області, як і не на лежало право на земельну ділянку площею 0,0714 га., надану для його будівництва та обслуговування, такі права не підтверджені належними доказами правовстановлюючими документами на вказані обєкти нерухомого майна, видані на імя спадкодавця [PERSON]. Такого висновку суд дійшов виходячи з наступного. Згідно копії договору купівлі-продажу між підприємствами та приватною особою, укладено 01.04.1997 року госпрозрахунковою службою водопостачання і охорони природи Львівської ж. дороги із [PERSON] (том 2, а. с. 53), копії акта передачі майна служби водопостачання і охорони природи Львівської ж. дороги від 01.04.1997 року (том 2, а. с. 54) та копії квитанції до прибуткового касового ордера № 2 від 01.04.1997 року (том 2, а. с. 55), [PERSON] купив і прийняв споруду насосної станції № 2 у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 82. Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Львівської області № 14 від 26.01.2005 року «Про надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відводу земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок по вул. Гайдамацька, 82 мешканцю м. Сколе [PERSON]І.» (том 1, а. с. 9, 117) [PERSON] надано відповідний дозвіл. Рішенням [PERSON] міської ради Львівської області № 13 від 22.03.2006 року «Про виділення та надання у приватну власність земельної ділянки під будівництво житлового будинку по вул. Гайдамацька, 82 у м. Сколе гр. [PERSON]І.» (том 1, а. с. 10) [PERSON] затверджено проект відводу земельної ділянки площею 0,0714 га. під будівництво житлового будинку за вказаною адресою, виділено та відповідно до ст. 118 ЗК України надано безоплатно у приватну власність зазначену земельну ділянку із цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку. Одночасно зобовязано [PERSON] протягом місяця оформити всі документи на забудову у компетентних службах, а також протягом трьох років провести будівельні роботи і здати будинок в експлуатацію. Крім того, [PERSON] в силу положень діючого земельного законодавства та підзаконних нормативно-правових актів у галузі регулювання земельних відносин повинен був замовити у встановленому порядку технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку, перед проведенням якої слід було здійснити перенесення у натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка, така технічна документація повинна була включати кадастровий план земельної ділянки, складений за результатами зйомки, інші необхідні відомості, у тому числі і присвоєний кадастровий номер. Відповідно до ч. 1 ст. 125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується держаним актом, форма якого затверджена Кабінетом Міністрів України. Абзацом 2 пункту 1 перехідних положень ЗК України встановлено, що рішення про передачу громадянам України у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність 04.10.2006 року), є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам, а також їх спадкоємцям Державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку. Враховуючи ту обставину, що у згаданому вище рішенні [PERSON] міської ради Львівської області № 13 від 22.03.2006 року відсутні посилання на Декрет Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» і таке прийняте не у чіткій відповідності до його положень, а також відсутність виготовленої на замовлення спадкодавця [PERSON] ліцензованою установою технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку, як і не вчинення ним інших необхідних дій для оформлення права на землю (окрім виготовлення та затвердження проекту відводу земельної ділянки), як наслідок відсутність документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою (державного акта) і його державної реєстрації, суд вважає, що спадкодавець [PERSON] не набув права на земельну ділянку площею 0,0714 га. у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 82 із цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, а також, виходячи з того, що межі земельної ділянки із закріпленням їх на місцевості не були визначені, як і не був присвоєний кадастровий номер такій земельній ділянці, відсутні підстави для виготовлення та видачі Державного акта на право власності на вказану земельну ділянку його спадкоємцям, у тому числі і позивачу [PERSON] на підставі рішення [PERSON] міської ради Львівської області № 13 від 22.03.2006 року. Окрім того, суд встановив, що спадкодавець [PERSON] оформив документи на забудову земельної ділянки та розпочав роботи по реконструкції належної йому насосної станції під житловий будинок, однак не завершив будівництво. За змістом ч. 2 ст. 331 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відтак, незавершене будівництво не є обєктом права власності і, відповідно, не тягне за собою жодних правових наслідків, у тому числі і переходу такого права у порядку спадкування. Також встановлено, що у силу важкої недуги, від якої і настала смерть (том 1, а. с. 13, 178), спадкодавець [PERSON] 10.09.2006 року звернувся у виконавчий комітет [PERSON] міської ради Львівської області із заявою, що була зареєстрована 11.09.2006 року під вх. № 1104 (том 1, а. с. 118, 154), в якій, через наведені обставини за станом здоровя, просив переоформити своє право забудовника земельної ділянки і уповноваженого на виконання робіт по реконструкції насосної станції під житловий будинок на співжительку [PERSON]. Виконавчий комітет [PERSON] міської ради Львівської області на черговому засіданні 03.10.2006 року розглянув вказану заяву, а за результатами розгляду прийняв оскаржуване рішення № 286 «Про відміну рішення № 14 виконавчого комітету міської ради від 26.01.2005 року та надання дозволу на складення проекту забудови і проекту відводу земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок по вул. Гайдамацька, 82 мешканцю м. Сколе [PERSON]М.» (том 1, а. с. 116), яким фактично переоформив права та обовязки забудовника спірної земельної ділянки на відповідача [PERSON] шляхом відміни попередньо наданого рішення з вказаного приводу спадкодавцю [PERSON] і надання дозволу на складання проекту забудови та проекту відведення спірної земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок відповідачу [PERSON]. Таким чином, встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя відмовився від своїх прав та обовязків забудовника земельної ділянки площею 0,0714 га., наданої для реконструкції насосної станції під житловий будинок (для будівництва та обслуговування житлового будинку) у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 82 на користь відповідача [PERSON]. Твердження позивача [PERSON] з того приводу, що спадкодавець [PERSON] за життя мав намір подарувати їй спірну земельну ділянку суд до уваги не приймає, так як відчуження земельної ділянки могло б мати місце лише у випадку виготовлення та реєстрації останнім документа, що посвідчує право власності на землю, чого, як уже зазначено вище, спадкодавець [PERSON] не зробив, відмовившись від своїх прав та обовязків забудовника на користь відповідача [PERSON]. Також суд не приймає до уваги і надану позивачем [PERSON] копію заяви спадкодавця [PERSON] від 11.09.2006 року, адресовану виконавчому комітету [PERSON] міської ради Львівської області, про намір подарувати спірну земельну ділянку із незавершеним будівництвом житловим будинком позивачу [PERSON] (том 1, а. с. 11), так як встановлено, що така заява зазначеному адресату не надходила (том 1, а. с. 155, том 2, а. с. 52), а оформлення волі спадкодавця про відчуження обєкта нерухомого майна у формі заяви не тягне за собою жодних правових наслідків. Хоча представником позивача поставлено під сумнів факт підписання спадкодавцем [PERSON] власноручно заяви від 10.09.2006 року і зареєстрованої виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Львівської області 11.09.2006 року під вх. № 1104, однак протиріччя, які виникли між сторонами у ході судового розгляду справи з вказаного приводу, а саме виконання підпису на заяві спадкодавцем [PERSON], або ж іншою особою, не усунені, відповідним правом на заявлення клопотання про призначення у справі судової почеркознавчої експертизи сторона позивача не скористалась, хоча суд, в силу ч. 4 ст. 10 ЦПК України, розяснював наслідки невчинення такої процесуальної дії. Натомість відповідачі категорично заперечили виконання підпису на такій заяві іншою особою. Таким чином, належний доказ на спростування тієї обставини, що саме спадкодавець [PERSON] виконав підпис на згаданій вище письмовій заяві, яким міг-би бути відповідний висновок експертизи, у матеріалах справи відсутній, а твердження представника позивача [PERSON] [PERSON] з вказаного приводу залишаються голослівними. Встановлено, що відповідач [PERSON], отримавши усі права забудовника спірної земельної ділянки і взявши на себе усі зобовязання з вказаного приводу, одразу ж приступила до їх виконання, зокрема виготовила на своє імя будівельний паспорт земельної ділянки (том 1, а. с. 158-161) із отриманням необхідного на той час дозволу на виконання будівельних робіт (том 1, а. с. 162). Одночасно на її замовлення виготовлено проект відводу спірної земельної ділянки із погодженням усіх компетентних служб (том 1, а. с. 119-123), а 23.10.2006 року нею подано заяву у [PERSON] міську раду Львівської області про затвердження такого проекту і передачу земельної ділянки у приватну власність (том 1, а. с. 137). 25.10.2006 року заяву відповідача [PERSON] розглянуто, за результатами чого оскаржуваним рішенням [PERSON] міської ради Львівської області № 35 від 25.10.2006 року «Про виділення та надання у приватну власність земельної ділянки для реконструкції насосної станції під житловий будинок по вул. Гайдамацька, 82 у м. Сколе гр. [PERSON]М.» (том 1, а. с. 136) затверджено проект відводу спірної земельної ділянки, виділено та у відповідності до положень ст. 118 ЗК України надано відповідачу [PERSON] у приватну власність спірну земельну ділянку для реконструкції насосної станції під житловий будинок, будівництва та обслуговування житлового будинку. Одночасно відповідача [PERSON] зобовязано протягом місяця оформити усі необхідні документи на забудову, а протягом трьох років побудувати житловий будинок. Відповідач [PERSON] виконала взяті на себе зобовязання. Окрім того, відповідач [PERSON] одразу ж замовила відповідній ліцензованій установі виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку, вчинила усі інші дії, необхідні для оформлення права на землю із перенесенням меж земельної ділянки у натурі, виготовленням кадастрового плану земельної ділянки та присвоєнням їй кадастрового номера. За результатами таких дій на імя відповідача [PERSON] 26.01.2007 року [PERSON] міською радою Львівської області видано оспорюваний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 498312, що був зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010746000070, кадастровий номер земельної ділянки 4624510100:01:004:0030 (том 1, а. с. 100, том 2, а. с. 58). Цільове призначення спірної земельної ділянки будівництво і обслуговування житлового будинку. Відтак, відповідач [PERSON] стала власником спірної земельної ділянки внаслідок приватизації в силу положень ст. ст. 118, 121 ЗК України, виготовила документ, який посвідчує таке право і зареєструвала його у встановленому порядку. Суд не знаходить підстав для скасування згаданих вище рішень виконавчого комітету № 286 від 03.10.2006 року та міської ради № 35 від 25.10.2006 року, виходячи з наступного. Так, оскаржуваним рішенням виконавчого комітету відмінено своє попереднє рішення № 14 від 26.01.2005 року, згідно до приписів якого виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав (у даному випадку права на приватизацію і забудову земельної ділянки), однак субєкт зазначених правовідносин спадкодавець [PERSON] не заперечував проти припинення таких прав, про що, власне, і подав відповідну заяву-прохання, а виконавчий комітет оскаржуваним рішенням лише виконав його волю. Відтак, посилання представника позивача [PERSON] [PERSON] на рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2009 від 16.04.2009 року (щодо скасування актів органів місцевого самоврядування), як на підставу визнання незаконним оскаржуваного рішення виконавчого комітету, є безпідставним, оскільки таке стосується заборони органам місцевого самоврядування скасовувати чи змінювати свої попередні рішення з приводу певних правовідносин лише у тому випадку, коли субєкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Не вбачається також у даному випадку і порушень ст. ст. 25, 1216, 1220 ЦК України про припинення цивільної правоздатності внаслідок смерті фізичної особи на момент відкриття спадщини і перехід спадщини, оскільки суд у першу чергу керується волевиявленням безпосередньо спадкодавця [PERSON] і виходить із дати написання ним та подання у виконавчий комітет [PERSON] міської ради Львівської області заяви про відмову від прав та обовязків забудовника земельної ділянки на користь відповідача [PERSON], а виконавчий комітет, як уже йшлося вище, на черговому засіданні шляхом прийняттям оскаржуваного рішення лише виконав таку волю. З цього слідує, що права та обовязки забудовника спірної земельної ділянки не є предметом спадкування і не можуть переходити до інших осіб (спадкоємців). Відтак, оскаржуване рішення виконавчого комітету аж ніяк не порушує прав спадкоємців після смерті [PERSON]. Суд вважає, що посилання на згадане вище рішення Конституційного Суду України в сукупності із ст. ст. 19, 41 Конституції України, а також на ст. ст. 25, 1216, 1220 ЦК України, як на підставу скасування оскаржуваного рішення виконавчого комітету і порушення прав позивача [PERSON], могло б мати місце лише у випадку прийняття виконавчим комітетом оскаржуваного рішення з власної ініціативи (без попередньо поданої заяви спадкодавця [PERSON] і надання ним згоди на припинення відповідного права), або ж за заявою відповідача [PERSON], поданою як до, так і після смерті спадкодавця [PERSON]. Окрім того, попереднє рішення виконавчого комітету № 14 від 26.01.2005 року у його контексті, як невідємної частини реалізації спадкодавцем [PERSON] права на приватизацію спірної земельної ділянки і права на її забудову, яке скасоване наступним рішенням виконавчого комітету, не вичерпало своєї дії, так, як уже встановлено судом, спадкодавець [PERSON] не встиг оформити право власності на спірну земельну ділянку у встановленому порядку і здійснити її забудову. Що стосується оскаржуваного рішення міської ради № 35 від 25.10.2006 року, то таке прийняте [PERSON] міською радою Львівської області у межах наданих повноважень і стосується надання спірної земельної ділянки відповідачу [PERSON] із земель комунальної власності у приватну власність внаслідок використання останньою свого права на приватизацію у межах, встановлених ст. ст. 118, 121 ЗК України, вже після відмови від прав на забудову такої земельної ділянки спадкодавцем [PERSON], що прийнята і затверджена виконавчим комітетом. Залишення зазначеного рішення міської ради у законній силі виключає можливість визнання недійсним оспорюваного Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 498312, що видавався на його підставі. Судом встановлено, що будівництво спірного житлового будинку здійснювалось відповідачем [PERSON] за власні заощаджені кошти, а також внаслідок відчуження належної їй квартири [ADDRESS] у листопаді 2006 року (том 2, а. с. 56). Розпорядженням голови [PERSON] районної державної адміністрації Львівської області № 129 від 26.02.2007 року (том 1, а. с. 144) затверджено акт Державної приймальної комісії прийняття в експлуатацію спірного житлового будинку відповідачу [PERSON] (том 1, а. с. 145-148), після чого рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради Львівської області № 45 від 14.03.2007 року «Про оформлення та реєстрацію права власності на індивідуальний житловий будинок № 82 по вул. Гайдамацька у м. Сколе гр. [PERSON]М.» (том 1, а. с. 143) за відповідачем [PERSON] оформлено відповідне право із дорученням КП ЛОР «Стрийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» проведення його реєстрації. На підставі зазначеного рішення виконавчого комітету відповідачу [PERSON] [PERSON] міською радою Львівської області 23.03.2007 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що було зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 28.03.2007 року за № 18277514 (том 2, а. с. 57). Незважаючи на прийняття в експлуатацію спірного житлового будинку та оформлення на нього права власності, відповідачем [PERSON] і надалі за власні кошти продовжувались здійснюватися роботи по його облаштуванню і оздобленні, облаштуванню прибудинкової території (том 2, а. с. 63-71). Рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради Львівської області № 45 від 14.03.2007 року «Про оформлення та реєстрацію права власності на індивідуальний житловий будинок № 82 по вул. Гайдамацька у м. Сколе гр. [PERSON]М.», на підставі якого видане оспорюване свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, позивачем [PERSON] не оскаржується, а перебування зазначеного рішення виконавчого комітету у законній силі є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання оспорюваного свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 23.03.2007 року недійсним. Будучи законним власником спірних житлового будинку та земельної ділянки, відповідач [PERSON] 03.08.2010 року уклала договір дарування із своїм сином відповідачем [PERSON] (том 2, а. с. 111), згідно якого подарувала зазначені обєкти нерухомого майна відповідачу [PERSON], а той, у свою чергу дар прийняв та 18.08.2010 року і 07.11.2013 року відповідно здійснив державну реєстрацію права власності на підставі вказаного договору дарування за собою (том 2, а. с. 113, 114). Договір дарування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельної ділянки від 03.08.2010 року посвідчувався приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрований у реєстрі за № 1096. Разом з тим, у звязку із відсутністю підстав для визнання недійсними правовстановлюючих документів, що свого часу видавались на спірні обєкти нерухомого майна на імя відповідача [PERSON], немає підстав також і для визнання недійсним згаданого вище договору дарування та скасування вчиненої на його підставі державної реєстрації права власності на такі обєкти нерухомого майна за відповідачем [PERSON]. Одночасно суд вважає безпідставними твердження представника позивача [PERSON] [PERSON] як на підставу визнання недійсним вчиненого правочину про те, що під час його вчинення мав місце обман зі сторони відповідача [PERSON] (ст. 230 ЦК України), який полягав у прихованні перед відповідачем [PERSON] інформації про перебування предмету правочину під забороною (арештом), накладеною на підставі ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області, постановленої 18.01.2008 року в адміністративній справі № 2а-363/08 (том 2, а. с. 174-177), оскільки судом встановлено, що станом на дату укладення оспорюваного правочину накладена заборона на відчуження спірних обєктів нерухомого майна, які були предметом такого правочину, знята згідно ухвали цього-ж суду, постановленої 02.09.2008 року у цій-же адміністративній справі, а виконавче провадження з примусового виконання цієї ухвали закінчено постановою ВП № 9543441 від 19.12.2008 року (том 2, а. с. 187). Про відсутність інформації у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна про існуючі заборону чи арешт, накладених на спірні обєкти нерухомого майна станом на дату укладення оспорюваного договору дарування від 03.08.2010 року, свідчать також і копії відповідних витягів із згаданого Реєстру за № 28024248 та № 28024158 від вказаного числа, що були надані приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Львівської області [PERSON] (том 2, а. с. 115, 116). Підсумовуючи все вищевикладене, враховуючи пріоритетність норм чинного ЦК України про спадкування, оскільки спір у даному випадку виник саме з приводу спадкових правовідносин, і встановлення у судовому засіданні відсутності у спадкодавця [PERSON] на момент відкриття спадщини прав на завершений будівництвом житловий будинок, розташований у м. Сколе Львівської області по вул. Гайдамацька, 82 та прав на оформлену і зареєстровану у встановленому порядку земельну ділянку площею 0,0714 га., надану у подальшому (вже після смерті спадкодавця [PERSON]І.) із земель комунальної власності безоплатно у власність відповідачу [PERSON] внаслідок приватизації для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку, як і відсутності у спадкодавця [PERSON] на момент відкриття спадщини прав та обовязків на забудову зазначеної земельної ділянки у звязку із попередньою відмовою від таких прав та обовязків на користь відповідача [PERSON], що прийнята і затверджена виконавчим комітетом [PERSON] міської ради Львівської області, а також той факт, що позовна вимога про визнання права на спадщину за законом предявлена в цілому не до того відповідача, який у першу чергу має відповідати за позовом (ще один спадкоємець [PERSON], яка у встановленому порядку прийняла спадщину) і, як наслідок, відсутність підстав для визнання за спадкоємцем [PERSON] такого права на всю спадщину за законом, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні решти позовних вимог про скасування рішень органу місцевого самоврядування, які стосуються забудови зазначеної вище земельної ділянки і її приватизації, визнання недійсними правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку і збудований на ній житловий будинок, визнання недійсним правочину про їх відчуження іншій особі та реєстрації прав власності на такі обєкти за цією особою, а також усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою і житловим будинком, так як такі позовні вимоги є похідними і, у силу встановлення судом відсутності порушення прав позивача [PERSON] як спадкоємця за законом після смерті спадкодавця [PERSON], не тягнуть за собою відповідних наслідків, вони, окрім того, не підтверджуються зібраними та дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи. У звязку із відмовою у задоволенні позовних вимог у повному обсязі не підлягають також до стягнення і понесені позивачем [PERSON] судові витрати у справі.

Outcome: dismissed