Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] 15 квітня 2014 року звернувсь з названим позовом до суду, в якому вказав, що він 15.01.2014 року передав [PERSON] грошові кошти в сумі 5000 гривень на термін до 01.02.2014 року. В установлені строки відповідач [PERSON] борг не повернув. Позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], заборгованість з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення та пеню в розмірі 5035 гривень 34 копійки, відсотки за користування позикою в сумі 153 гривні 15 копійок та судові витрати в сумі 243 гривні 60 копійок. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини які викладенні в позовній заяві. Відповідач подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує та просив суд розглядати справу без його участі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. По справі встановлено, що сторони уклали договір позики від 15.01.2014 року згідно якого [PERSON] позичив [PERSON] 5000 гривень на термін до 01.02.2014 року (а.с.7). По закінченню строку згідно договору позики відповідач [PERSON] борг не повернув, тому позивач [PERSON] змушений звернутися до суду для вирішення питання про повернення боргу в судовому порядку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Ст. 610 ЦК України вказує, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Ст. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Ст. 1049 ЦК України вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовгі вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, позов просив задовольнити та зазначив, що просить проводити розгляд справи без його участі. Враховуючи інтереси сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення, тому необхідно стягнути з [PERSON] грошові кошти на користь [PERSON] в сумі 5035 гривень 34 копійки, відсотки за користування позикою в сумі 153 гривні 15 копійок та судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved