Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

Позивач [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до Придніпровського районного суду до [PERSON] ( [ADDRESS] ) про розірвання шлюбу. Свої вимоги мотивує тим, що 14 листопада 1998 року вона зареєструвала шлюб відповідачем у Відділі реєстрації актів громадянського стану Черкаського міськвиконкому, актовий запис № 1767. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , тобто повнолітній. Розірвання шлюбу в адміністративному порядку неможливо у зв`язку з ухиленням відповідача від відвідування органів РАЦС.У період шлюбу ними було придбано різноманітне майно, що є їхньою сумісною власністю, однак, ніяких суперечок з приводу поділу майна між ними не виникає. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у них відсутні спільні інтереси з чоловіком, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальшим подружнє життя неможливим і єдиним виходом із ситуації є розірвання шлюбу. Просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. 02 червня 2020 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. 06 липня 2020 року позивач [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності. Також вказав, що позов підтримує в повному обсязі та просить його задоволити. Також зазначила, що після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. А тому, суд на підставі ст. ст. 280 - 282ЦПК України ухвалив про заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Суд, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 14 листопада 1998 року, згідно свідоцтва про шлюб (Серія [NUMBER] ), сторони зареєстрували шлюб у Черкаському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 1767. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21 грудня 2007 року, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дитини. З`ясувавши обставини справи, суд вважає, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейних відносин сторони не підтримують, вони не пов`язані спільним побутом та бюджетом, взаємні почуття між ними втрачені і примирення між сторонами неможливе, разом не проживають. Крім того, на думку суду, подальше перебування їх у шлюбі буде шкодити їхнім інтересам. Частиною третьою статті 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Частиною 2 ст. 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Отже, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved