Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

позивач [PERSON] (зареєстрована за адресою: [ADDRESS], проживає за адресою: [ADDRESS]), звернулася до суду з позовом до [PERSON] (зареєстрований за адресою: [ADDRESS]), в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем 14 травня 1982 року, актовий запис № 696. Зазначає, що шлюбні відносини між ними не склалися, фактичні шлюбні відносини між ними припинені з травня 2014 року, між ними втрачені всі фізичні та духовні зв'язки. На даний час проживають окремо, спільного домашнього господарства не ведуть, неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Позивач вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, примирення між ними та збереження сім'ї не можливо, а подальше існування формального шлюбу буде суперечити їх інтересам. Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи. Крім того, до суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила розірвати шлюб, строк для примирення не надавати, після розірвання шлюбу просила залишити прізвище «[PERSON]» (а.с.18). Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомленим про час та місце розгляду справи. Крім того, від нього до суду надійшла заява, згідно якої він просив розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечував, просив шлюб розірвати, строк для примирення не надавати (а.с.19). Відповідно до ст. 200 ч. 3 за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14 травня 1982 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Будинком одруження м. Сургут, серії [NUMBER], актовий запис № 696 (а.с.9). Шлюбні відносини на момент розгляду справи припинені подружжям, що підтверджується поясненнями сторін. Ст. 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має рівні права та обов'язки. Зазначене положення конституційної норми знайшло свій подальший розвиток у Сімейному Кодексі України, відповідно до ст. 21 якого, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Вжите у цій правовій нормі слово «союз» підкреслює законодавче визнання теорії договірної природи шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги (ст.55 СК України). Відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного чи психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі ст. 110 СК України кожен із подружжя має право на пред'явлення позову про розірвання шлюбу, тобто припинення шлюбних відносин. При цьому подальше збереження шлюбу в будь-якому випадку можливе лише на паритетних засадах - на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Подружжя [PERSON] шлюбно-сімейні відносини не підтримує, спільного господарства не ведуть. Позивач відновлювати стосунки з відповідачем намірів не має, а тому суд вважає, що шлюб подружжя носить формальний характер, їх подальше спільне життя і збереження сім'ї неможливе. Суд розриває шлюб подружжя [PERSON], оскільки між ними втрачені почуття взаємної любові та поваги. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, вона не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги не примирення сторін в період знаходження справи в суді, суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Майнових претензій один до одного подружжя не заявляли.

Outcome: approved