Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-04 00:00:00

Позивач 13.12.2018р. звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] , у якому просить суд стягнути з відповідача на його користь незаконно отриману допомогу по безробіттю у розмірі 5 228,71 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що у період з 17.01.2014р. по 20.10.2014р. відповідач отримувала допомогу по безробіттю. За результатами звірки із Пенсійним фондом України виявилось, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Мегатрейд-Сервіс» у період з 05.05.2014р. по 30.06.2014р. [PERSON] надала суду відзив на позов, у якому посилаючись на те, що ніколи не перебувала у трудових відносинах з ТОВ «Мегатрейд-Сервіс», просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні посилаючись на обставини викладені у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Треті особи явку своїх представників у судове засідання не забезпечили, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. За ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним Судом встановлено, що 17.01.2014р. [PERSON] звернулась до Ленінського районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітної (а.с.9). Наказом від 24.01.2014р. № НТ140124 призначено [PERSON] допомогу по безробіттю. При постановці на облік до центру зайнятості [PERSON] було роз`яснено права та обов`язки зареєстрованого безробітного, що визначені Законами України «Про зайнятість населення» та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», зокрема, про обов`язок повідомити представників позивача про будь-яку трудову діяльність, чи отримання будь-яких доходів (пенсій), про що свідчить її особистий підпис у заяві про надання статусу безробітного (а.с.9). Допомога по безробіттю нарахована та виплачена за період з 24.01.2014р. по 20.10.2014р. у розмірі 5 228,74 грн. Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Статтею 2 Закону України «Про зайнятість населення» визначено, що безробітний - особа віком від 15 до 70 років, яка через відсутність роботи не має заробітку або інших передбачених законодавством доходів як джерела існування, готова та здатна приступити до роботи. Згідно із ч. 2,3 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» Застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов`язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. У разі виїзду особи, зареєстрованої в установленому порядку як безробітна, за межі України з метою працевлаштування чи здійснення іншої діяльності, спрямованої на отримання прибутку, така особа зобов`язана повідомити про це державну службу зайнятості. Згідно з результатами звірки з Пенсійним Фондом України з`ясувалося, що [PERSON] знаходилась в трудових відносинах з ТОВ «Мегатрейд-Сервіс» в період з 05.05.2014р. по 30.06.2014р. про що складено відповідний акт № 17073103 від 31.07.2017р. (а.с.22). Заперечуючи проти позовних вимог відповідач стверджує про відсутність трудових відносин між нею та ТОВ «Мегатрейд-Сервіс» та на підтвердження даної обставини посилається на лист № 451/Л-08, наданий ГУ ПФУ в Дніпропетровській області 20.02.2019р., а також на відсутність запису у трудовій книжці. Водночас, як вбачається з вказаного листа ТОВ «Мегатрейд-Сервіс» 06.05.2015р. припинило свою діяльність та внаслідок чого відсутня можливість внесення будь-яких виправлень в звітність підприємства. Листом роз`яснено [PERSON] , що зміни та уточнення до відомостей Реєстру застрахованих осіб у разі припинення або зняття з обліку у фіскальних органах страхувальника без визначення правонаступника вносяться відповідно до рішення суду, що набрало законної сили та тягне за собою зміну відомостей Реєстру застрахованих осіб. Таким чином, вказаний лист не спростовує факт трудових відносин [PERSON] з ТОВ «Мегатрейд-Сервіс». Окрім того, відсутність запису в трудовій книжці відповідача також не може бути достатнім доказом на спростування вказаних у позовній заяві обставин. Суд зазначає, що від представника відповідача надходило клопотання про виклик свідка, а саме колишнього керівника ТОВ «Мегатрейд-Сервіс» [PERSON] , проте у судове засідання останній не з`явився, клопотань про примусовий привід свідка до суду не надходило. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Зі змісту вказаної норми закону слідує, що законодавець покладає на застраховану особу обов`язок подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг, і лише в разі умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними, з такої особи стягується сума виплаченого забезпечення. Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно з ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, аналізуючи в сукупності наявні по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, законними, доведеними у повному обсязі, а тому підлягають задоволенню, внаслідок чого слід стягнути із [PERSON] незаконно отриману допомогу по безробіттю в сумі 5 228,74 грн. За змістом ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved