Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.07.2013 року звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить ухвалити рішення про поділ між ними спільного подружнього майна і визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідачем вони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.1996 року. От спільного життя у цьому шлюбі [INFO] в них народився син, [PERSON], який проживає разом зі своєю матір'ю і знаходиться на її вихованні. Подружні стосунки між сторонами не склалися, рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 18.06.2013 року шлюб було розірвано. Зараз виникла необхідність поділити подружнє майно, яке було придбано під час шлюбу, а саме 4/6 частини квартири [ADDRESS]. Зазначена частина квартири 25.03.1999 року була зареєстрована за правом власності у КП «ХМБТІ» на ім'я відповідача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 01.03.1999 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 1 [PERSON] за реєстровим № 6-785. Позивач зареєстрована в квартирі з 15.01.1997 року і постійно в ній проживала. Крім позивача у квартирі зареєстровані відповідач [PERSON] та його мати, [PERSON], яка за місцем реєстрації не мешкає. Ще 2/6 частини квартири належать за правом власності позивачеві і відповідачеві (по 1/6 частині кожному) на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.06.1998 року. Квартира складається з двох житлових кімнат, площею 14,9 кв.м і 17,0 кв.м кожна, її житлова площа 31,9 кв.м., є кухня, площею 14,4 кв.м., уборна, площею 1,8 кв.м., коридор, площею 5,5 кв.м. та підсобне приміщення, площею 9,3 кв.м. Загальна площа квартири складає 62,9 кв.м. Право власності на частину приміщення № 4 (частина кухні), площею 8,4 кв.м, та підсобне приміщення № 7, загальною площею 9,3 кв.м, визнано за [PERSON] на підставі рішення Жовтневого районного суду г. Харкова від 29.01.2009 року відповідно до положень ст. 331 ЦК України. Вона з відповідачем не може порозумітися стосовно поділу 4/6 частин квартири, які вони придбали під час зареєстрованого шлюбу, і вирішити це питання мирним шляхом. Відповідач вважає себе єдиним власником цієї частини квартири і не визнає за позивачем право власності на 1/3 її частину. З цього приводу позивач змушена була звернутися до суду, оскільки вважає 4/6 частини квартири № 119, розташованої по вул. Полтавський Шлях, 175 в м. Харкові, її з відповідачем спільною власністю, яке підлягає поділу між ними у рівних частках. 22.01.2014 року до суду надійшла позовна заява від третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до відповідача [PERSON], третя особа - нотаріус ХДНК № 1 [PERSON], про розірвання договору купівлі-продажу частини квартири та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з [PERSON] усі вони перебувають у родинних стосунках і фактично являються однією сім'єю. У 1999 році між ними була досягнута домовленість про продаж [PERSON] своїх часток у спільній сумісній власності, а саме у квартирі [ADDRESS]. З цього приводу 01.03.1999 року між ними з одного боку, та [PERSON] з іншого, був укладений договір купівлі-продажу. Крім того, між ними була досягнута домовленість з приводу вартості квартири і порядку її сплати. Так, ринкова вартість 4/6 частин квартири, які належали третім особам, складала 5000 доларів США. На час складання договору вони не вимагали повної сплати цієї вартості, а домовилися про розстрочку отримання грошей на п'ять років. Ця домовленість була зафіксована розпискою від [PERSON] Ціна зазначена в договорі, складалася з оціночної вартості квартири за даними БТІ, і не відповідала її дійсній ринковій вартості. Така ціна була зазначена у договору лише тому, щоб зменшити розмір державного мита за вчинення правочину. Посилання у договорі на те, що продавці отримали зазначену суму, було зроблено нотаріусом з їхніх слів і лише тому, що цього вимагала форма правочину (зі слів нотаріуса). Насправді, грошовий розрахунок між сторонами на той момент проведений не був. По закінченню строку, зазначеному [PERSON] у розписці, вони не вимагали від нього сплати боргу, оскільки знали про його скрутне матеріальне становище. Крім того, у період з 2007-2008 років змінився стан ринку нерухомості стосовно цін, і їх вже не влаштовувала обумовлена сума. Увесь час питання сплати боргу не підіймалося, оскільки малося на увазі, що квартира перебуває у власності їхньої сім'ї. Нещодавно вони дізналися, що колишня дружина [PERSON], [PERSON], претендує на половину квартири, одержану ним за договором купівлі-продажу, та заявила позов про поділ подружнього майна. Саме з цього приводу [PERSON] взагалі відмовився провадити з ними розрахунок за договором купівлі-продажу від 01.03.1999 року. У зв'язку з тим, що до теперішнього часу [PERSON] так і не сплатив гроші за 4/6 частини квартири, вони вважають договір купівлі-продажу таким, що підлягає розірванню. З огляду на те, що фактично між продавцями та відповідачем [PERSON] за договором купівлі-продажу квартири була досягнута домовленість про розстрочення розрахунку, вони вважають, що між ними склалися відносини, що регулюються ч. 2 ст. 692 ЦК України - договір купівлі-продажу з розстроченням платежу. Продавці також вважають, що договір підлягає розірванню у зв'язку з істотним порушенням умов цього договору - внаслідок завданої шкоди продавці значною мірою позбавлені того, на що вони розраховували при укладенні договору, а наслідком розірвання договору є повернення у первісний стан прав позивачів, тобто визнання за кожним з них права власності на свою частину нерухомості. Вони також вважають, що не порушили строк позовної давності. Оскільки дізналися про порушення своїх прав лише в липні цього року, коли [PERSON] відмовився задовольнити їхні вимоги щодо сплати боргу за договором купівлі-продажу. Ухвалою суду від 28 січня 2014 року позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про розірвання договору купівлі-продажу частини квартири та визнання права власності був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності. 24 лютого 2014 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з уточненою позовною заявою, просили розірвати договір купівлі-продажу 4/6 частин спірної квартири, укладений 01 березня 1999 року між ними і [PERSON], повернути сторони у первісний стан, скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на 4/6 частини квартири [ADDRESS], визнати за кожним з низ право власності на 1/6 частину зазначеної квартири, судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою суду від 05 березня 2014 року за клопотанням представника позивача за первісним позовом до участі у справі за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, була залучена [PERSON] У судовому засіданні позивач за первісним позовом і третя особа за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON], діюча на підставі ордеру юридичної консультації Жовтневого району м. Харкова від 08 серпня 2013 року та Витягу з договору № 24 про надання правової допомоги від 08 серпня 2013 року позовні вимоги підтримали у повному обсязі та підтвердили обставини, зазначені у позовній заяві. Проти задоволення позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заперечували. У судовому засіданні [PERSON] зазначила, що вони з відповідачем почали жити разом з 1995 року, у 1996 році зареєстрували шлюб, [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у квартирі не мешкали, комунальні послуги не сплачували, житлом не користувалися. Квартира знаходилася у поганому технічному стані, ремонту не було. Вони з чоловіком зробили ремонт і побільшили вартість житла, потім квартира була приватизована. Заздалегідь між усіма власниками квартири була домовленість, що вони з чоловіком куплять 4/6 частини квартири. Розрахунок був проведений напередодні оформлення правочину зі спільних коштів подружжя. Чоловік останні три роки не працює, зловживає спиртними напоями, з цього приводу вони розлучилися і припинили сімейні стосунки. Нещодавно чоловік просив її забрати позов, а потім у суді з'явилася позовна заява його родичів. Ніякої розписки про борг не складалося, протягом п'ятнадцяти років [PERSON] не заявляли будь-яких вимог стосовно боргу, оскільки для цього не було жодних підстав, а розписка з'явилася тільки зараз, коли виникла необхідність поділити подружнє майно. Десять років з рідними [PERSON] ніяких відносин немає, увесь час вони живуть випадковими заробітками, давно звільнили квартиру. Позивач була при оформленні договору, продавці підтвердили нотаріусу, що гроші вже отримали. Відповідач за первісним позовом [PERSON] у судове засідання з'явився, позовні вимоги [PERSON] не визнав і зазначив, що квартиру за договором купівлі-продажу придбав лише він один під час шлюбу з [PERSON] Спочатку був намір оформити договір дарування, оскільки у цьому випадку 4/6 частини квартири у разі розлучення не підлягали б поділу. Не заперечував, що при складанні договору купівлі-продажу у нотаріуса його дружина була поруч. В дійсності кошти за цю частину квартири продавці не отримали, він написав боргову розписку і обіцяв сплатити борг протягом п'яти років після складення договору, коли і де саме писав розписку, не пам'ятає, хто при цьому був присутній, також не пам'ятає, розписку дружині ніколи не показував і нічого про її існування їй не розповідав. Особисто носив договір купівлі-продаж на реєстрацію у КП «ХМБТІ». Представник третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які заявили самостійні вимоги щодо предмету спору, [PERSON], діючий на підставі довіреностей від 21.01.2014 року, посвідчених приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровими № 132, 134,136 та від 22.01.2014 року, посвідченою приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстровим № 99, проти задоволення первісного позову заперечував, просив суд в ньому відмовити. Уточнений позов [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. підтримав у повному обсязі і підтвердив обставини, які викладені у позовній заяві. Він не заперечував, що 01.03.1999 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] з одного боку, і пашковським В.В. з іншого дійсно був укладений договір купівлі-продажу 4/6 частин спірної квартири, що на час укладання правочину [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що продавцям було відомо, що [PERSON] на час купівлі-продажу був одружений. Представник третіх осіб не заперечував проти того, що усі учасники договору власноручно поставили на ньому свої підписи. [PERSON] нічого про боргову розписку не знала, їй про це не повідомляли. Продавці підтвердили нотаріусу, що гроші за частину квартири вони отримали завчасно, починаючи з 1999 року вони нікуди стосовно боргу не зверталися. Вислухавши пояснення позивача [PERSON], її представника, відповідача [PERSON], третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], їх представника, свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає первісний позов [PERSON] до [PERSON] обгрунтований і таким, що підлягає задоволенню, а відносно позовних вимог [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] приходить до висновку про необхідність у задоволенні позовних вимог відмовити, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Оцінюючи докази, суд виходить з положень ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України про обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 31.08.1996 року. [INFO] у них народилася дитина, [PERSON]. Це підтверджується свідоцтвом про народження, виданим у відділі РАГС Жовтневого районного управління юстиції м. Харкова на підставі актового запису № 500 від 09.10.2003 року (а.с. 5). Шлюб сторін розірвано, про що 18.06.2013 року Жовтневим районним судом м. Харкова по справі № 639/3785/13-ц 2/639/1556/2013 було ухвалено рішення (а.с. 6). Встановлено, що двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS] загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., спочатку на праві загальної спільної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло за реєстровим № 6-98-134539 від 30.06.1998 року, виданого ХМЦПДЖФ, у рівних частках (по 1/6 частині кожному) належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Це свідоцтво було зареєстровано у КП «ХМБТІ» 07.07.1998 року за реєстровим № П-6-9220 (а.с. 9-11). До того ж, як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2009 року (справа № 2-1234/09), за [PERSON] було визнано право власності на частину приміщення № 4, площею 8,4 кв.м., та приміщення № 7, загальною площею 9,3 кв.м., розташованих в [ADDRESS] (а.с. 12). Як вбачається з договору купівлі-продажу від 01.03.1999 року, посвідченого державним нотаріусом ХДНК № 1 [PERSON] за реєстровим № 5-785, [PERSON], неповнолітня [PERSON], [INFO], яка діяла за згодою матері [PERSON] згідно рішення № 9-15 від 02.02.1999 року виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Харкова, [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] придбав 4/6 частини квартири [ADDRESS] з відповідною частиною місць загального користування (а.с. 8). Таким чином, встановлено, що 4/6 частини спірної квартира були придбані на ім'я відповідача [PERSON] під час його шлюбу з [PERSON] і за чотирнадцять років до його розірвання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 68 ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права загальної спільної власності на майно, придбане під час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, належного їм на праві загальної спільної власності, незалежно від розірвання шлюбу. З даним паспортів встановлено, що [PERSON] зареєстрована в квартирі з 15.01.1997 року, [PERSON] - з 30.12.1965 року. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з 2008 року в спірній квартирі реєстрації не мають, протягом останніх шести років зареєстровані в [ADDRESS], а [PERSON] 10.07.2008 року після реєстрації на [ADDRESS] зареєструвалася по [ADDRESS] (а.с. 3-4, 42-44, 45-46, 47-48, 49-50). Вирішуючи справу, суд виходить з положень ч. 1 ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України. Так, майно, яке було придбано подружжям під час шлюбу, являється їхньою загальною спільною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у випадку поділу майна, яке є об'єктом права загальної спільної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка являються рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи з цих положень сімейного і цивільного законодавства, суд приходить до висновку про необхідність поділу між позивачем [PERSON] та її колишнім чоловіком [PERSON] 4/6 частин квартири [ADDRESS], визнаючи їх частки рівними, тобто по 1/3 частині кожному з подружжя. До того ж у ст. 392 ЦК України зазначено, що власник майна може звернутися з позовом про визнання його права власності, якщо це право заперечує або не визнає інша особа. Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., суд насамперед виходить з положень ч. 3 ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 60 ЦПК України доведенню підлягають обставини, які мають значення для прийняття рішення по справі і по яким у сторін і інших осіб, що приймають участь у справі, виникає спір. Виходячи з цього положення Цивільно-процесуального кодексу, суд вважає, що вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. не найшли свого підтвердження у судовому засіданні і суперечать іншим доказам, тому не бачить правових підстав для їх задоволення. Так, суду на доказ позову про розірвання договору купівлі-продажу та визнання за [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] права власності на 4/6 частини квартири була надана розписка [PERSON] від 01.03.1999 року, в якій він, нібито, бере на себе обов'язок до 01.03.2004 року сплатити продавцям гроші, еквівалентні 5000 доларів США за 4/6 частини спірної квартири за договором купівлі-продажу від 01.03.1999 року, зареєстрованого під № 5-585 (а.с. 61). У той же час у п. 3 договору купівлі-продажу, посвідченому державним нотаріусом ХДНК № 1 [PERSON] у присутності усіх сторін правочину, про що у судовому засіданні не заперечував представник [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., зазначено, що гроші у розмірі 3300 гривень одержала [PERSON] для себе особисто та для неповнолітньої дочки [PERSON], та [PERSON] з [PERSON] повністю до підпису цього договору від покупця в рівних частках кожний. На а.с. 70 знаходяться письмові заперечення державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] на позовну заяву про розірвання договору купівлі-продажу частини квартири та визнання права власності, в яких вона вважає відомості, наведені в позовній заяві неправдивими, надуманими і такими, що не відповідають дійсності. Нотаріус зазначає, що з моменту укладення договору минуло п'ятнадцять років, і за цей тривалий час позивачі з відповідними вимогами не зверталися, хоча факту укладення договору не заперечують. Їхні ствердження, що продавці повідомили нотаріуса про повне отримання розрахунку за договором тільки тому, що, зі слів нотаріуса, цього вимагала форма правочину, є безглуздими. Якщо нотаріусу стало б відомо, що хоча б решта коштів не була сплачена покупцем, вона б посвідчила договір купівлі-продажу з розстроченням платежу і відобразила б це в тексті договору. Ухвалою суду від 18.03.2014 року за клопотанням представника [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. державний нотаріус ХДНК № [PERSON] була виключена з кола учасників судового розгляду. За клопотанням представника [PERSON] державний нотаріус ХДНК № [PERSON] була залучена до участі у справі у якості свідка і надала у судовому засіданні пояснення, аналогічні своїм письмовим запереченням на а.с. 70, додавши, що нормами ЦК України (у редакції 1963 року), як і зараз, відповідно до положень ЦК України (у редакції 2004 року), було передбачено складання договору купівлі-продажу з розстроченням платежу, і жодних перешкод для складання такого договору не було. Вирішуючи справу по суті, суд звертає увагу на те, що протягом тривалого часу жодних вимог від третіх осіб до [PERSON] відносно повернення ним будь-яких коштів за розпискою, яка була надана на доказ їхнього позову, не заявлялося, а тому критично ставиться до цієї розписки і не вважає її достатнім, вірогідним і переконливим доказом. На підставі викладеного,

Outcome: approved