Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 03.02.2021 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Протон» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. На обґрунтування\~своїх позовних\~вимог зазначає,\~що \~згідно з\~наказом ТОВ «ПРОТОН» №0401\~від 04\~січня 2021\~року позивача\~було звільнено\~у зв`язку\~зі вступом\~на військову\~службу та\~скороченням штату\~працівників. Вважає,\~звільнення незаконним,\~оскільки 28\~серпня 2020\~року між\~позивачем та\~Міністерством оборони\~України в\~особі командира\~військової частини\~ [NUMBER] \~підполковника [PERSON] \~був укладений контракт про\~проходження громадянами\~України військової\~служби у\~Збройних Силах\~України на\~посадах осіб\~рядового складу\~терміном на три роки, про що керівництву ТОВ «ПРОТОН» було повідомлено, та передані до відділу кадрів копії контракту про проходження військової служби, витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] та довідка з Військового комісаріату Кам`янського об`єднаного міського територіального центру, комплектування та соціальної підтримки, про призов позивача на службу за контрактом до лав Збройних сил України під час дії особливого періоду. Ухвалою суду від 23 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 22 березня 2021 року. 22 березня 2021 року представник відповідача надав суду відзив на позовну заяву, на обґрунтування якого вказує, що дійсно 28.08.2020 року укладальник виробів ТОВ «Протон» [PERSON] уклав з Міністерством оборони контракт на проходження військової служби в Збройних силах України протягом 3-х років. В період вересень-грудень 2020р. підприємство виплачувало військовослужбовцю середній заробіток і зберігало за ним його посаду. Але у зв`язку з погіршенням фінансового стану підприємства в особливий період, та запровадженими карантинними обмеженнями із-за пандемії COVID-19, пройшли зміни в організації виробництва та праці, а саме скорочення чисельності штату працівників, включаючи позивача по справі. [PERSON] було попереджено про звільнення за 2 місяці. Просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 22 березня 2021 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із перебуванням представника відповідача на лікарняному, та призначено розгляд справи на 13 квітня 2021 року 30 березня 2021 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача вказує що представник відповідача, у відзиві на позовну заяву, зазначає та не заперечує проти того, що на позивача призваного на військову службу в період особливого режиму поширюються гарантії щодо збереження місця роботи та середнього заробітку на підприємстві. Позивач підтримує свої позовні вимоги та вважає, що відповідач діяв всупереч діючого законодавства України, що призвело до грубого порушення одного з основних конституційних прав у вигляді невиконання гарантій передбачених ч.3 ст.119 КЗпП України. 08 квітня 2021 року до суду надійшло заперечення представника відповідача на відповідь на відзив, в якому відповідач вказує що дійсно 09 жовтня 2020 року було видано наказ про попередження конкретних працівників про звільнення, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Ознайомлено під підпис із наказом про майбутнє звільнення всіх працівників, трудові договори з якими будуть розірвані на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП, не пізніше ніж за 2 місяці до цього. Працівників, що перебували на військовій службі, на лікарняному і відпустках, у т.ч. позивача [PERSON] про майбутнє звільнення попереджено окремими письмовими повідомленнями, наді\-сланими поштою. На підприємстві вжито всі можливі заходи для працевлаштування планованих до звільнення пра\-цівників на заводі. Однак, після зміни в організації виробництва та праці на підприємстві не за\-лишилось жодної посади «укладальника виробів» та жодної посади, з рівною і нижчою за вимогами до кваліфікації працівника. У зв`язку з відсутністю вільних відповідних посад звільненим працівникам пра\-цевлаштування не пропонувалось, адже пропонувати не було чого. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року розгляд справи було відкладено у зв`язку із наданням часу представнику відповідача для ознайомлення з матеріалами справи, та призначено розгляд справи на 22 квітня 2021 року о 11.00 годині. Представник позивача в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позов підтримала у повному з урахуванням викладеного у позові та відповіді на відзив. Суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю представника позивача згідно вимог ч.3 ст. 211 ЦПК України. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечує проти задоволення позову, просить суд відмовити в задоволенні в повному обсязі. У судовому засіданні встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. Позивач [PERSON] 17.05.2019 року був прийнятий на посаду закрійника в ТОВ «ПРОТОН» (наказ №к-1605/1 від 16.05.2019) 02.12.2019 року переведений на посаду укладальника виробів (наказ №п-2911 від 29.11.2019), що підтверджується копією трудової книжки/а.с.10-12/. 28.08.2020 року між позивачем та Міністерством оборони України в особі командира військової частини [NUMBER] підполковника [PERSON] був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу терміном три роки, що підтверджується копіями контракту, довідки та витягу з наказу /а.с.13-16,17,18,19/. Відповідача ТОВ «ПРОТОН» було повідомлено, та передані до відділу кадрів копії контракту про проходження військової служби, витягу з наказу командира військової частини [NUMBER] /а.с.20/ та довідка з Військового комісаріату Кам`янського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки/а.с.19/ про призов позивача на службу за контрактом до лав Збройних сил України під час дії особливого періоду. Згідно з наказом ТОВ «ПРОТОН» №0401 від 04.01.2021 року позивача було звільнено у зв`язку зі вступом на військову службу та скороченням штату працівників, що підтверджується копією наказу /а.с.22/ Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Забезпечення державної безпеки і захист державного кордону України покладаються на відповідні військові формування та правоохоронні органи держави, організація і порядок діяльності яких визначаються законом. Збройні Сили України та інші військові формування ніким не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів влади чи перешкоджання їх діяльності. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей. Звільнення позивача за п.3 ч.1 ст.36 та п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проведено наказом відповідача від 04 січня 2021 року у зв`язку із призовом його на військову службу та змін в організації виробництва і праці, скорочення штату чисельності або штату працівників. Згідно пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України (у редакції, чинній на час призову та звільнення позивача з роботи) підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року. Статтею 119 КЗпП України (у редакції, чинній на час призову та звільнення позивача з роботи) визначено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та\~пільги відповідно до цих законів. За працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Верховний Суд в листі від 13 липня 2018 року №60-1543/0/2-18 роз`яснив, що особливий період діє в Україні з 17.03.2014, після оприлюднення\~Указу Президента\~України від\~17.03.2014\~№303/2014\~«Про часткову\~мобілізацію». Президент України рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу не приймав. Отже, Верховний Суд дотримується правової позиції, згідно з якою особливий період в Україні діє. За змістом частини 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції, яка діяла на час призову та звільнення позивача з роботи), за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання. Наведені зміни до статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» внесено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» від 15 січня 2015 року №116-19, що набрав чинності 08 лютого 2015 року. Положення пункту 3 частини першої статті 36 КЗпП України та частини третьої статті 119 КЗпП України приведено у відповідність із частиною 2 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» Законом України № 433-19 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо питань соціального захисту громадян України, які проходять військову, що набрав чинності 11 червня 2015 року. Вказаним законом пункт 3 частини першої статті 36 КЗпП України викладено у новій редакції, за якою підставою припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника-фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім випадків, коли за працівником зберігаються місце роботи, посада відповідно до частин третьої та четвертої статті 119 цього Кодексу; у частині третій статті 119 КЗпП України слова «призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період» замінено словами «призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період», а слова «до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року»\~\~-\~\~ словами «до дня фактичної демобілізації». Таким чином, за працівником, призваним на строкову військову службу після 08 лютого 2015 року (дня набрання чинності Законом України від 15 січня 2015 року № 116-19), зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві (установі, організації), в якому він працював на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; враховуючи доводи позивача, та відповідача та як вбачається з матеріалів справи, суд приходить до висновку, що звільнення позивача відбулось незаконно, в порушення вимог трудового законодавства, а тому [PERSON] підлягає поновленню на посаді\~укладальника виробів в ТОВ «ПРОТОН». Тому вимоги позивача про визнання наказу про її звільнення незаконним та поновлення її на посаді підлягають задоволенню. Суд не приймає доводи представника відповідача щодо неможливості зберегти за позивачем посади, оскільки вона була скорочена, в зв`язку з тим, що суду не надано доказів що позивача неможливо було перевести на іншу посаду. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час проходження військової служби, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різницю в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Згідно вимог ст. 235 ч.3 КЗпП При винесенні\~рішення про\~поновлення на\~роботі орган,\~який розглядає\~трудовий спір,\~одночасно приймає\~рішення про\~виплату працівникові\~середнього заробітку\~за час\~вимушеного прогулу\~або різниці\~в заробітку\~за час\~виконання нижчеоплачуваної\~роботи,\~але не\~більш як\~за один\~рік.\~Якщо заява\~про поновлення\~на роботі\~розглядається більше\~одного року,\~не з\~вини працівника,\~орган,\~який розглядає\~трудовий спір,\~виносить рішення\~про виплату\~середнього заробітку\~за весь\~час вимушеного\~прогулу. Розмір відшкодування за час вимушеного прогулу, здійснюється судом відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати № 100, від 08.12.1995 року, затвердженого Кабінетом Міністрів України та виходячи з даних довідки\~про середньоденну заробітну плату надану позивачем, та яка не заперечується представником відповідача та /а.с.27/. Згідно довідки середньоденна заробітна плата позивача становить 426,23 гривень. Позивач був звільнений 04 січня 2021 року. Кількість робочих днів\~\~вимушеного\~\~прогулу\~з 04 січня 2021 року по день винесення рішення 22 квітня 2021 року становить 77 робочих днів. За таких обставин сума\~\~середнього\~\~заробітку за час вимушеного\~\~прогулу\~\~становить: 77 днів х 426,23 грн. = 32819,71(тридцять дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять гривень сімдесят одна копійка) Рішення в частині поновлення на роботі згідно вимог ст.430 ЦПК України повинно бути допущено до негайного виконання. Судові витрати та витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст.ст. 137,141 ЦПК України.

Outcome: approved