Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-18 00:00:00

Позивач [PERSON] 30.11.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську, про відшкодування моральної шкоди в звязку з нещасним випадком на виробництві. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період часу з 1997 року по 2011 рік він працював на підприємстві відповідача. Під час роботи на підприємстві 10 лютого 2000 року з ним стався нещасний випадок на виробництві, що підтверджується Актом про нещасний випадок за формою Н-1. В 2000 році він був вперше оглянутий МСЕК, йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності. При повторному огляді МСЕК йому було встановлено 65% втрати працездатності, в тому числі 40% втрати працездатності внаслідок отриманої травми в 2000 році, що підтверджується довідкою МСЕК від 11.08.2016 року. Внаслідок травми відбулося ушкодження його здоровя, в звязку з чим йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він протягом тривалого часу постійно перебуває у хворобливому стані, стан здоровя погіршується. На теперішній час він відчуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Його фізичний та моральний стан не дозволяє йому відчувати себе повноцінною людиною. Його постійно турбують сильні болі, тривале лікування позначилося на його загальному стані, він знаходиться в подавленому стані, змінився звичайний уклад його життя. Моральну шкоду, яка була йому завдана внаслідок нещасного випадку на виробництві, позивач оцінює в 40000 грн. При цьому посилається, що встановлений Правилами відшкодування розмір шкоди 2550 грн. не лише суперечить вимогам ст. 440-1 ЦК УРСР, а і ст. 4 діючого ЦК України, яка передбачає, що, якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону, то в даному випадку, він вважає, що необхідно керуватися нормами ЦК та враховувати правову позицію Верховного Суду України в частині застосування засад розумності, виваженості та справедливості. В судове засідання позивач [PERSON] не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача ДП ВК «Кракснолиманська» [PERSON] в судовому засідакнні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні, просилав застосувати строк позовної давності, оскільки відповідно до норм ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору у трьохмісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права. Представник третьої особи відділення виконавчої дирекції Фонду соцстрахування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красноармійську Донецької області в судове засідання не з»явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] під час перебування у трудових правовідносинах з підприємством відповідача ДП «ВК «Краснолиманська», виконуючи трудові обовязки на виробництві, 10.02.2000 року був травмований, що підтверджується актом за формою Н-1 від 15.03.2000 року (а.с. 5-6). 02.08.2000 року позивач був вперше оглянутий на МСЕК, йому було встановлено 25% втрати професійної працездатності за травмою від 10.02.2000 року, дата переогляду 02.08.2002 року (а.с. 9). Згідно повторного огляду МСЕК від 11.08.2016 року позивачу повторно встановлено 65% втрати професійної працездатності, з них 40% по трудовому каліцтву від 10.02.2000 року та 25% по трудову каліцтву від 12.06.2012 року, третю групу інвалідності безстроково (а.с. 7). Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються лише у випадках, передбачених законодавством. Судом встановлено, що в звязку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, був здоровою працездатною людиною, втратив згідно першого огляду МСЕК 25% працездатності за травмою на виробництві, що мала місце 10.02.2000 року, в подальшому згідно повторному огляду МСЕК це51 відсоток збільшено до 40%. Після втрати працездатності у нього змінилися умови життя, що тягнуть за собою зниження життєвої активності, систематичне нездужання і послаблення організму, переживання з приводу погіршення відносин з оточуючими. Спостерігається критичне відношення до себе, як до неповноцінного, в трудовому відношенні, громадянина. Розяснення Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику по справам про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» повязують факт заподіяння моральної шкоди не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих звязків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя. Виходячи із наведених вище обставин, довідкок МСЕК, суд вважає, що позивачу [PERSON] заподіяно моральну шкоду, і позивач має право на її відшкодування. Відповідно до розяснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, в зв»язку з чим при вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди суд перед усім має визначити, який нормативний акт, пов'язаний з відшкодуванням моральної шкоди, діяв на час тієї події, з якою позивач повязує свої вимоги. Враховуючи, що первинно позивачу втрата працездатності була встановлена висновком МСЕК 02.08.2000 року, на той час діяла частина 2 п. 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених Постановою КМУ від 23.06.1993 року № 472, в якій зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Враховуючи зазначене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода у розмірі 2550,00 грн. з розрахунку: 17,00 грн. (розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян) Х 150 = 2550,00 грн. Згідно ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial