Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

Позивач 29.05.2019 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 0,60 га в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності ВАТ «Птахофабрика Пустомитівська» м. Пустомити, Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла її мати, [PERSON] , до складу спадкової маси після смерті якої серед іншого увійшло право на вказану вище земельну частку - пай. Своїм майном на випадок смерті [PERSON] , не розпорядилася, а тому спадкування після її смерті відбувається за законом почергово. Позивач являється спадкоємцем першої черги майна померлої, яка прийняла спадщину оскільки до дня смерті матері проживала разом з нею, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки відповідач не визнає її спадкових прав та втрачений оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, та простить такі задовольнити. Відповідач, [PERSON] , в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає, на спадщину після смерті матері не претендує. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» за змістом ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Як роз`яснено у п. 3.5. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема:свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 10.07.2018 року; свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 31.05.2000 року; свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 27.05.1968 року; свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 27.11.1982 року; копію сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , який виданий Пустомитівською РДА Львівської області 26.12.2018 року на підставі рішення від 24.07.1997 року № 392; довідку виконавчого комітету Пустомитівської міської ради № 1066 від 16.04.2019 року та № 1049 від 15.04.2019 року; оголошення в газеті «Голос народу» № 9 (1725) від 11.05.2019 року про втрату сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] ;заяву відповідача про визнання заявлених позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право на спадкове майно; те, що позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який на час смерті спадкодавця проживав разом з ним у зв`язку з чим прийняв спадщину та претендує на спадкове майно, те, що визнання права на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved