Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

Позивач 31.05.2018 р. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначив, що відповідач разом з її малолітніми дітьми мешкає в кімнатах № [NUMBER], [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS]. Зазначений будинок перебуває на балансі ДНЗ «ВПУ «Моторобудівник». За період з 01.08.2015 р. до 30.04.2018 р. відповідач не сплачувала за користування житловою площею та за комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 30839,03 грн. За позовом позивач просить стягнути з відповідача заборгованість з оплати за користування житловою площею та комунальні послуги в сумі 30839,03 грн., 3% річних - 2542,00 грн., інфляційні витрати - 11453,34 грн. та пеню - 28690,40 грн., що разом складає 73524,77 грн. Ухвалою судді від 07.06.2018 р. відкрито провадження і справа призначена до розгляду на 02.07.2018 р. 02.07.2018 р. розгляд справи було відкладено на 05.09.2018 р. на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України для повторного виклику відповідача. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позов, просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду повторно не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, відзиву на позов не подавала. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст..223 та ч.1 ст.280 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що відповідач разом з її малолітніми дітьми мешкає в кімнатах № [NUMBER], [NUMBER], що знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11, 32). Зазначений будинок перебуває на балансі ДНЗ «ВПУ «Моторобудівник» (а.с.8-9, 10). За період з 01.08.2015 р. до 30.04.2018 р. відповідач не сплачувала за користування житловою площею та за комунальні послуги, у зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 30839,03 грн. (а.с.12, 13,14,15). Вищевикладене підтверджується наданими позивачем письмовими доказами та довідкою з Департаменту реєстраційних послуг ЗМР. Згідно ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин в сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. В п.5 ч.3 ст.20 згаданого Закону передбачено, що споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується, виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством. З наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов ДНЗ «Запорізьке ВПУ «Моторобудівник» в частині стягнення зі [PERSON] заборгованості за житлово-комунальні послуги підлягають задоволенню. Вирішуючи позов в частині стягнення 3% річних, інфляційних витрат та пені суд виходив з наступного. Системний аналіз положень ст.ст.2, 9,10, 189, 190 ЖК Української PCP дає підстави для висновку про те, що правовідносини, пов'язані з несвоєчасною оплатою житлово-комунальних послуг, за своєю правовою природою не є житловими. З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст.509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Закріплена в п.10 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у ч. 2 ст.625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена ч.2 ст.625 ЦК України. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13. Ст.549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Таким чином, суд приходить до висновку, що в межах даного спору позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості на загальну суму 73 524,77 грн., з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення оплати за спожиті житлово-комунальні послуги, 3% річних від простроченої суми та пені, які розраховані позивачем за період з серпня 2015 року по квітень 2018 року згідно розрахунку (а.с.23-26). На підставі ч.1 ст.142 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 1762 грн.

Outcome: approved