Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

Позивач [PERSON] , [INFO] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , [INFO] в якій просить суд ухвалити рішення про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 1270 доларів США, що у гривневому еквіваленті за курсом долара станом на 17.06.2021 року становить 34325,00 гривень. В обґрунтування своїх вимог покликається на те, що згідно розписки від 10.12.2020 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 1270,00 долів США терміном на 6 /шість/ місяців /арк.спр.23/. Станом на 11.06.2021 грошові кошти не повернув. [PERSON] свого обов`язку щодо повернення коштів не виконав, кошти не повернув, а тому позивач звертається до суду за захистом свого порушеного права. Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою від 05.07.2021 відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 06.08.2021 вирішено проводити заочний розгляд справи. В судових засіданнях 26.07.2021, 06.08.2021 позивач [PERSON] та представники позивача адвокати Климишин І.П. та Климишин Т.Ф., які діють на підставі ордеру серії №1081844 від 17.06.2021 /арк.спр.9/ та №ВС1012710 від 26.06.2021 /арк.спр.24/ позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву ним подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без її участі, позивач та представники позивача не заперечували проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог статтей 280-282 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. З`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані в справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи із такого. Суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. В обґрунтування своїх вимог Позивач покликається на те, що згідно розписки від 10.12.2020 року [PERSON] отримав у [PERSON] грошові кошти в розмірі 1270,00 долів США терміном на 6 /шість/ місяців /арк.спр.23/. Станом на 11.06.2021 грошові кошти не повернув. [PERSON] свого обов`язку за розпискою не виконав, кошти не повернув. Статтею ст.526 ЦК України, серед іншого визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Згідно ч.2 ст. 251 ЦК України терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст. 252 ЦК України). Оцінюючи формулювання розписки, яка надана до суду приходжу до висновку, що особа, яка її склала, дійсно отримала від іншої особи грошові кошти терміном на 6 /шість/ місяців та зобов`язувалась такі повернути. Станом на 11.06.2021 грошові кошти не повернуто. У відповідності зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти; цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду; у випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Поняття позикових відносин і договору позики визначаються положеннями гл.71 Цивільного Кодексу України. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим. Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (п.2 ч.1 ст.1046 ЦК). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст.640 ЦК, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст.207 ЦК). У справі, яка розглядається, суд установив, що сторонами укладено письмовий договір у виді розписки, що є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми 1270 дол. США позичальнику, і приходить до висновку про виникнення боргового зобов`язання у [PERSON] . Щодо вирішення питання про стягнення витрат на правову допомогу. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Між адвокатами Климишин І.П., Климишин Т.Ф. та Турчаком М.О. укладено договори про надання правової допомоги від 17.06.2021 /арк. спр. 9/ та від 26.07.2021 /арк.спр 24/. Згідно Акту виконаних робіт від 26.07.2021 року виконавцем в інтересах Клієнта, згідно Договору, виконано такі зобов`язання: - складання детального опису наданих послуг та заяви про включення до складу судових витрат витрати на правничу допомогу та сплату судового збору 1 /одна/ год. - складання /написання/ та подання до Шевченківського районного суду м.Львова позовної заяви до [PERSON] про стягнення грошових коштів 2/дві/ год. - надіслання документів відповідачу,прибуття до суду, участь у судовому засіданні 1/одна/ год. Вартість роботи однієї години - 1000 /одна/ тисяча гривень. В підтвердження понесення витрат на правову допомогу та оплату згідно наведених вище договорів та акту суду надано квитанції: № 0.0.2165079066.1. від 17.06.2021, № 0.0.2210373414.1 від 26.07.2021, № 0.0.2220962406.1 від 06.08.2021. Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору, суд дійшов переконання про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 4000 гривень. Щодо розподілу судових витрат. В силу дії 141 ЦПК України у разі задоволення позову судовий збір покладається на відповідача. Як вбачається з оригіналу платіжного доручення №2 від 17.06.2021, позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 908 грн., а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати у розмірі 908 грн.

Outcome: approved