Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-12 00:00:00

Позивач 22 жовтня 2015 року звернувся до суду з указаним позовом, зазначивши, що відповідач є його батьком. З 1 вересня 2014 року він навчається в Охтирському коледжі Сумського НАУ на комерційній формі навчання. Позивач зазначив, що стипендію не отримує, доходів не має, а мати [PERSON] не в змозі повністю забезпечити йому оплату навчання. Відповідач працює в АТБ у місті Тростянці, має стабільний заробіток, інших утриманців не має, а тому має змогу надавати допомогу. Посилаючись на указані обставини, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на його утримання у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення позивачем двадцятитрирічного віку. Позивач у судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вказав, що просить розглянути справу без його участі, оскільки він не може брати участь в засіданнях у звязку із навчанням (а.с.18). Відповідач в судому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що має можливість сплачувати позивачу 350 грн. щомісячно, проти стягнення аліментів у більшому розмірі заперечив. При цьому відповідач вказав, що працює охоронником у магазині 488 ТОВ «АТБ Маркет», отримує заробітну плату за виключенням податків 2100 - 2200 грн. щомісячно, власного житла не має, при розлученні з матірю позивача залишив все майно сину і колишній дружині, у звязку з чим змушений орендувати житло, на що з урахуванням витрат на оплату комунальних послуг витрачає близько 700 грн. щомісячно. Крім того, користується кредитною карткою, на якій обліковується заборгованість, при цьому щомісячно витрачає на оплату кредиту 200 грн. Витрачає кошти на відвідування матері, яка проживає одна в селі. Відповідач пояснив, що наразі неодружений, інших дітей крім позивача не має, кошти, які заробляє витрачає на власні потреби, періодично, коли міг, позивачу надавав кошти, регулярної допомоги не надає. Дослідивши матеріали справи, заслухавши сторони, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з таких мотивів. Судом установлено, що позивач є сином відповідача, на час розгляду справи позивачу виповнилось 19 років (а.с.5-6,8). [PERSON] навчається на ІІ курсі Охтирського коледжу СНАУ на денному відділенні, форма навчання комерційна, період навчання - з 1 вересня 2014 року по 30 червня 2018 року (а.с.3). Позивач зареєстрований разом з матірю [PERSON], 1972 по вул. Вишневій, 39 у м.Тростянці Сумської області. Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 28.03.2014 року, яке набрало законної сили 08.04.2014 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований Тростянецьким районним відділом реєстрації актів громадянського стану 26 січня 1996 року (а.с.7). Таким чином, судом установлено, що син відповідача є повнолітнім, продовжує навчання, проживає окремо від нього разом з матірю [PERSON]. Відповідач [PERSON] працює з 20.08.2014 року у магазині Продукти 488 ТОВ «АТБ-маркет» охоронником і йому за період з 01.06.2015 по 30.11.2015 року нараховано заробітну плату в сумі 18811,23 грн., з якої утримано податок на доходи в сумі 2720,11 грн., інші утримання відсутні (а.с.36). За виключенням податків у середньому заробітна плата, яку фактично отримує відповідач щомісячно, складає близько 2500 грн. Відповідно до довідки Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» станом на 25 грудня 2015 року заборгованість [PERSON] за кредитним договором складає 2584,16 грн. (а.с.37). Викладені обставини та часткове визнання відповідачем позову, засвідчують, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу власному сину, який продовжує навчання. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, суд виходить з такого. Відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно із статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (статті 182 Сімейного кодексу України). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. За вимогами частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно із вимогами статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь в справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, посилаючись на те, що несе значні витрати на навчання та те, що немає ніяких доходів, всупереч вимогам статей 10, 60 ЦПК України не надав суду належних та допустимих доказів про вартість його навчання у коледжі, що б дало змогу суду оцінити їх розмір, не доведено, що він взагалі немає доходів, не працює (не надано довідку про доходи з відповідного відділення податкової інспекції головного управління ДФС в Сумській області). При визначенні розміру аліментів суд враховує, що відповідач працює, має постійний дохід, не одружений, інших дітей, ніж позивач не має, доказів перебування на його утриманні батьків чи інших осіб суду не надав, є працездатним, доказів наявності будь-яких захворювань, які б потребували витрат на лікування не надав. Суд також бере до уваги наявність кредитних зобовязань у відповідача в сумі 2584,16 грн., його витрати на оренду житла та оплату комунальних послуг, які відповідач очевидно несе. Вирішуючи позов у межах позовних вимог, враховуючи, що позивач просить стягнути аліменти у твердій грошовій сумі, а не у частці від заробітку, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. З урахування викладених обставин, виходячи з рівності обовязку батьків утримувати дитину, конституційного права особи на прожитковий мінімум, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 550 грн. щомісяця від дня предявлення позову до суду, тобто з 22 жовтня 2015 року. При цьому суд вважає необґрунтованими вимоги позивача про стягнення на його користь аліментів до досягнення ним двадцяти трьох років, оскільки відповідно до частини 2 статті 199 Сімейного кодексу України право на утримання припиняється з припиненням навчання. Оскільки термін навчання позивача закінчується 30 червня 2018 року, тобто до досягнення ним указаного віку, то стягненню аліменти підлягають до закінчення позивачем навчання. За таких обставин, позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвально рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ураховуючи, що позивача звільнено від сплати судових витрат, а позовні вимоги задоволено частково (68,8%) з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 334 грн. 22 коп. (487,2 грн. х 68,8%). Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України слід допустити негайне виконання судового рішення у межах платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: partial