Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 20.08.2020 року звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину та додаткових витрат на лікування. В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем у відносинах без реєстрації з серпня 2014 року по серпень 2015 року. Під час сумісного проживання [INFO] у них народилася дитина: син [PERSON] . На теперішній час відповідач проживає окремо, дитина проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні, матеріальної підтримки від батька позивач не отримує. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини та добровільно аліменти сплачувати відмовився. Крім того зазначила, що син з дитинства тяжко хворіє, у зв`язку з чим вона вимушено по два рази на рік і частіше возити сина на обстеження до реабілітаційного медичного центру «Український медичний Центр реабілітації матері та дитини МОЗ України» до м. Одеси. З однорічного віку дитини все частіше почала хворіти, у зв`яжу з чим позивач несе додаткові витрати на лікування сина. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку та до повноліття дитини, а також додаткові витрати на дитину по 2 тисячі гривень щомісячно. Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 21.08.2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала та просить задовольнити їх у повному обсязі. Крім того, у відповіді на відзив зазначила, що з березня 2020 року вона почала возити дитину до приватної школи раннього розвитку дітей «Познайка», де з ним проводять заняття логопед та психолог. Для утримання хворої дитини та лікувальних заходів, оздоровлення в реабілітаційному центрі потрібні немалі кошти, та відповідач неохоче надає їм кошти. В період з 2015 року по 2017 рік відповідач взагалі не надавав їм з сином матеріальної допомоги, оскільки вони з дитиною мешкали на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Після того, як вони переїхали в м. Українськ, відповідач інколи почав навідувати дитину та надавав грошову допомогу спочатку по 1\~000 грн. 00 коп., потім по 1500 грн. 00 коп., а з вересня 2019 року по 4000 грн. 00 коп., але з них вираховував придбані ним продукти, взуття дитині та устілки, гроші на придбання ліків. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги про стягнення з нього аліментів на утримання сина визнав та проти їх задоволення не заперечує. Натомість щодо стягнення з нього додаткових витрат заперечував, надав до суду письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначив, що стягнення з нього по 2000 грн. 00 коп. на місяць суперечить принципу рівності прав та обов`язків батьків. Позивач [PERSON] з моменту вагітності ніде не працювала та матеріальних затрат не несла, всі матеріальні затрати на виховання сина та його лікування здійснювалося ним особисто. Просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в частині стягнення з нього додаткових витрат на дитину. Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, законодавство, що регулює дані правовідносини, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.08.2020 року, виданого повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Селидівського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Згідно довідки № 1428-37862 від 19.03.2018 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради, [PERSON] взято на облік, як внутрішньо переміщену особу із зареєстрованим місцем перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно довідки № 0000495951 від 19.03.2018 року, виданої Управлінням соціального захисту населення Селидівської міської ради, [PERSON] взято на облік, як внутрішньо переміщену особу із зареєстрованим місцем перебування за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до довідок № 2350 від 26.06.2020 року та № 3514 від 12.08.2020 року, Відділом реєстрації місця проживання громадян було зареєстроване місце проживання [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7-8). Відповідно до довідки ОСББ «Люкс «м. Українськ» № 2021 від 13.08.2020 року, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані і фактично мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до довідки № 68 від 15.07.2020 року, виданої лікарсько-консультативною комісією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Селидівської міської ради», [PERSON] перебуває на обліку з 04.04.2018 року, як дитина, що потребує домашнього догляду. Довідка дійсна до 02.08.2021 року (а.с. 12). Відповідно до наказу закладу дошкільної освіти (ясла-садок) № 42 «Мальвіна» № 198-к від 20.07.2020 року, [PERSON] , вихователю. Соціальну відпустку для догляду за дитиною до 6-ти років з 03.08.2020 року по 02.08.2021 року, на підставі довідки № 68 від 15.07.2020 року «Про потребу дитини у домашньому догляді», виданою лікарсько-консультативною комісією для дитини, яка потребує на диспансерному обліку (а.с. 11). Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і після пологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування». Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…». Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Згідно ч. 1 ст. 69 ЦК України піклувальник над неповнолітньою особою зобов`язаний дбати про створення для неї необхідних побутових умов, про її виховання, навчання та розвиток. Відповідно до ч. 1 ст. 249 СК України опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні\~розміру аліментів\~суд враховує: 1)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням зазначених обставин, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, з дотримання інтересів дітей, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити із стягненням з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на лікування дитини, слід зазначити наступне. Верховний Суд\~в своїх\~постановах від\~22.05.2019\~року у\~справі №\~201/15248/16-\~ц та\~ від\~26.08.2020\~року у\~справі №\~336/1488/19\~зазначив,\~що відповідно\~до ст.\~ 180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами 1-3 ст.\~181\~СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч. 1 ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до ч. 2 ст.\~185\~СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Поміж іншим, у своїй постанові від 13 вересня 2017 року, Верховний Суд України також зазначив, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Так, згідно висновку лікаря від 20.08.2020 року, [PERSON] встановлено діагноз: плоско-вальгусна деформація обох стоп І-ІІ ступеню. Рекомендовано носіння ортопедичних устілок, лікарська фізична культура, масаж. Згідно епікризів [PERSON] у період з 05.02.2018 року по 28.02.2018 року, 08.09.2018 року по 28.09.2018 року, з 05.03.2019 року по 28.03.2019 року, з 10.02.2020 року по 05.03.2020 року, проходив лікування в Державному закладі «Український медичний Центр реабілітації матері та дитини МОЗ України» йому було встановлено діагнози: хронічний аденоідит, супутні астенічний синдром соматогенного ґенезу, функціональний розлад жовчного міхура, гострий рінофарингит, інсектна алергія, стоматит, лівобічний грудо-поперековий сколіоз, синдром Жильбера. Дитині встановлено медикаментозне лікування та рекомендовані відповідні процедури і вправи. В матеріалах справи містяться документально підтверджені витрати позивача [PERSON] на купівлю ліків та придбання залізничних квитків, та всього загальна сума документально підтверджених витрат складає 10 578 грн. 40 коп. Статтею 3 Конвенції про\~права дитини\~від 20\~листопада 1989\~року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. З урахуванням обставин справи, інтересів дитини, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, та принципу рівності прав та обов`язків батьків, в тому числі і по утриманню дитини, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на лікування дитини підлягають частковому задоволенню та слід стягнути з відповідача на користь позивача [PERSON] 50 відсотків понесених та документально підтверджених нею витрат, пов`язаних з лікуванням дитини, а саме у розмірі 5289 грн. 20 коп. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання зокрема, чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 1 ст.\~133\~ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного, суд вважає, що з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial