Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

Позивач [PERSON] в листопаді 2019 року звернулась до суду із позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування вказаних позовних вимог зазначала, що [INFO] у неї та відповідача народився син - [PERSON] . Шлюб між позивачем і відповідачем не реєструвався, проживають вони окремо. [PERSON] та [PERSON] уклали договір про визначення місця проживання та порядку утримання дитини, [PERSON] , і участь батьків у його вихованні (щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків), посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Саєнко О.О., зареєстрований за № 1755. До і після укладення Договору у відповідача були відсутні будь-які обмеження у спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] . Натомість, відповідач зловживав своїми правами: дозволяв собі без повідомлення позивача забирати сина начебто на канікули, щоб провести час разом за місцем його проживання, натомість проживав разом із сином у невідомому позивачеві місці (за місцем проживання співмешканки відповідача) і поїхав разом з сином, співмешканкою [PERSON] і її дітьми на відпочинок до моря (Одеська область), навіть не попередивши про це [PERSON] , яка дізналася про це з фотографій відповідача у мобільному месенджері. Коли дитина, малолітній [PERSON]. , повернувся додому, розповідав матері, що в нього тепер є нові братики і нова мама. Намагання [PERSON] з`ясувати, що відбувається, чому [PERSON] так вчиняє, закінчилися лише образами на її адресу. Відповідач спілкується з сином, зокрема і на території приватного дитячого садочка «Жвавий жук», який відвідує син. Мати відповідача, [PERSON] , безперешкодно відвідує онука, [PERSON] , за місцем його проживання і не висловлювала жодних претензій і нарікань щодо цього. [PERSON] достеменно відомий графік навчально-виховного процесу сина, який, окрім дитячого садочка, відвідує додаткові заняття, зокрема з плавання. Позивач неодноразово письмово пропонувала відповідачеві відвідувати сина у її присутності, за місцем проживання дитини, що стало необхідним через уже вказані події, а також з огляду на наступне. Починаючи з 2017 року відносини між позивачем і відповідачем погіршились. Під час спілкування відповідач почав застосовувати до позивача фізичне насильство, завдання тілесних ушкоджень. Всі ці протиправні дії відбувалися у присутності малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивач неодноразово, зверталася до підрозділів національної поліції за номером 102 і повідомляла про вчинені відносно неї відповідачем кримінальні правопорушення. Оскільки, відповідачем було здійснено щодо позивача протиправні дії, вона повідомила [PERSON] щодо можливих подальших способів спілкування з ним, а також позивачем було повідомлено відповідача, щоб він зважав на вказані у Договорі умови щодо порядку зустрічей з дитиною для планування зустрічей, з пропозицією, щоб зустрічі з дитиною відбувалися у присутності відповідача. Натомість відповідач здійснює постійний тиск на позивача, погрожуючи їй відібранням дитини. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивач просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] разом з нею. Ухвалою судді від 20.11.2019 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Відповідач скористався правом наданим ст. 178 ЦПК і подав до суду відзив на позов, відповідно до змісту якого вбачається, що між сторонами відсутній спір, оскільки між батьками дитини укладений договір, згідно якого місце проживання дитини визначено і спір щодо встановлення місця проживання дитини відсутній. Крім того, позивач постійно вчиняє перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною, у зв`язку з чим відповідач звертався до органів опіки та піклування безпосередньо до Служби у справах дітей Києво-Святошинської РДА з відповідними заявами, в яких повідомляв що матір спільного сина чинить перешкоди к спілкуванні з ним та просив встановити конкретний порядок спілкування з дитиною. В даному випадку на думку відповідача порушуються права та інтереси дитини отримання турботи та виховання від обох батьків. При цьому твердження позивача у позовній заяві про завдання відповідачем їй тілесних ушкоджень в присутності дитини та застосування відносно позивача психологічного насилля є наклепом та спрямоване на перешкоджання у спілкуванні з сином. Ні органами опіки, ні органами досудового розслідування, ні судом не встановлено протиправної поведінки відповідача та не має жодного документу, який це підтверджує. Просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, провадження по справі закрити. Позивач у свою чергу скористалася правом передбаченим ст. 179 ЦПК України та подала до суду відповідь на відзив, де вказувала на те, що заперечення відповідача не спростовують доводи та аргументи позовної заяви, заперечення не стосуються предмету доказування. [PERSON] у свою чергу звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини та просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з ним. В задоволенні первісного позову просив відмовити. В обґрунтування зустрічних вимог позивачем за зустрічним позовом зазначено, що позивач за первісним позовом не виконує обов`язків по догляду за дитиною, що проявляється у незабезпеченні дитині безпечних умов перебування за місцем проживання, що потягло за собою тяжкі наслідки, а саме те, що малолітній [PERSON] отримав проникаючі поранення грудної клітини зліва, напружений пневмоторакс зліва, множинні колото-різані рани грудної клітини, також ще і тому, що [PERSON] та її рідною сестрою [PERSON] чинилось фізичне та психологічне насильство над неповнолітнім [PERSON] у присутності малолітньої дитини, ще і тому, що позивач чинила перешкоди у спілкуванні батька з дитиною, чим порушила умови договору, укладеного між нею та позивачем за зустрічним позовом, про визначення місця проживання та порядку утримання дитини і участі батьків у її вихованні шляхом чинення перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Ухвалою суду від 27.05.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання прийнято до спільного розгляду із первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, про визначення місця проживання дитини. 12.06.2020 року позивачем за первісним позовом подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, відповідно до змісту якого вбачається, що обставини, що викладені в зустрічному позові не відповідають дійсності, не підтверджені жодними належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами. [PERSON] жодним чином не порушувала прав та законних інтересів [PERSON] , в тому числі і визначених умовами договору, натомість позивач неодноразово і грубо порушував і порушує права та законні інтереси відповідача за зустрічним позовом. Крім того, ухвалою суду від 17.07.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи: Службу у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації. 13.08.2020 року представником позивача за зустрічним позовом подано до суду відповідь на відзив, де останній вказував на те, що малолітня дитина піддалась фізичному та психологічному насильству, отримала множинні тілесні ушкодження ножем, стала учасником та свідком замаху на вбивство його матері, свідком знущань та сварок, які відбувались між його рідною мамою та племінником. Крім того, зі слів підозрюваного неповнолітнього [PERSON] саме через постійні знущання і приниження з боку тітки і матері він вирішив їм помститися та вчинив замах на вбивство [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] . Вищевказане підтверджується листом ГУ НП в Київській області Києво-Святошинського ВП. Також, ухвалою суду від 29.09.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання залучено до участі у справі в якості третьої особи: Службу у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації. Ухвалою суді від 31.08.2020 року, яка занесена до протоколу судового засідання закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Чистова А.С. первісний позов підтримали в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] вважали необґрунтованим. Представник відповідача - адвокат Гаєнко В.С. зустрічний позов підтримав в повному обсязі. Первісний позов [PERSON] вважав необґрунтованим. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Києво-Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, просила вирішити питання у відповідності до вимог чинного законодавства. Справу розглядати за її відсутності. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу без її участі та прийняти рішення на підставі зібраних доказів з урахуванням прав та інтересів дитини. Представник третьої особи: Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явилась, просила розглядати справу без її участі та прийняти рішення на підставі зібраних доказів в інтересах дитини. Допитаний судом у якості свідка [PERSON] суду пояснив, що спілкується з позивачем за первісним позовом більше чотирьох років та позитивно її характеризує. Бачив, як вона возила дітей до школи. Відповідача не знає, але бачив кілька разів. Разом з [PERSON] не бачив. Відповідача не бачив з дитиною після березня 2020 року. Відповідача бачив на території ресторану, знає, що у них були якісь відносини. Допитана судом у якості свідка [PERSON] суду пояснила, що допомагала по господарству [PERSON] . [PERSON] гарно готує. [PERSON] дуже хороший хлопчик. Свідок має педагогічну освіту тому займалася з дитиною. [PERSON] взірець хорошої мами. Знає, що [PERSON] займалася графічним дизайном, [PERSON] ходив до дитячого садочку та відвідував басейн. З літа 2019 року племінник [PERSON] проживав з нею. Відповідача знає як батька дитини. Одного разу був конфлікт коли відповідач не випускав їх з дому. Допитана судом у якості свідка [PERSON] суду показала, що познайомилася з [PERSON] вісім років тому. Знає [PERSON] як гарну маму. Знає, що у дитини не сприйняття лактози. Останній раз бачила [PERSON] у 2020 році, разом ходили на виставу. [PERSON] гарно забезпечувала дитину, [PERSON] відвідував приватний дитячий садок. Дитина дуже прив`язана до [PERSON]. [PERSON] навіть не виходив без неї із машини. Вислухавши позивача, її представника, представника відповідача, ретельно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. З копії свідоцтва про народження вбачається, що малолітній [PERSON]. народився [INFO] , його батьками записані позивач за первісним позовом - [PERSON] та відповідач за первісним позовом - [PERSON] 31.05.2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання та порядку утримання дитини і участь батьків у її вихованні (щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків), посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Саєнко О.О. за реєстрованим № 1755. Відповідно до вказаного договору визначено місце проживання дитини, порядок сплати та використання коштів на утримання дитини, способи участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. 01.03.2020 року щодо [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] було вчинено кримінальне правопорушення за ст. 15 ст. 115 КК України (заява зареєстрована в ЄРДР № 12020110200001218), завдано тяжких поранень [PERSON] та її синові. Після стаціонарного лікування сина з лікарні забрав відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] . Станом на сьогодні [PERSON] усунута від спілкування з сином, у неї відсутня інформація щодо стану здоров`я, місця знаходження та умов проживання малолітнього сина. Згідно з витягу з медичної карти стаціонарного хворого № 1741/208, [PERSON] , [INFO] вбачається, що з 01.03.2020 року по 11.03.2020 року останній перебував на лікуванні у КЗ КОР «Київська обласна дитяча лікарня» з діагнозом проникаючі поранення грудної клітки зліва, пневмогематоракс зліва, багато чисельні різано-рвані рани грудної стінки та обох верхніх кінцівок. Слідчим відділом Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області внесено відомості до ЄРДР № 12020110200001218 від 01.03.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1 п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області про розірвання договору. Розірвано договір про визначення місця проживання дитини та порядку утримання дитини і участь батьків у її вихованні (щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків) від 31.05.2019 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Саєнко О.О. за реєстровим № 1755, що укладений між [PERSON] до [PERSON] . На даний час рішення суду не набрнало законної сили. Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.02.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.12.2020 року. Відповідно до статті 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до копії договору оренди квартири від 01.06.2020 року вбачається, що позивач уклала договір оренди квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії акту обстеження житлово-комунальних умов проживання сім`ї малолітньої (неповнолітньої) дитини від 25.06.2020 року Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] вбачається, що для дитини створені всі належні умови для проживання, навчання, розвитку та проведення дозвілля. Зі слів [PERSON] стало відомо, що син наразі знаходиться у батька [PERSON].В . Місце їх перебування [PERSON] не відоме. Вона не бачила та не спілкується з дитиною з березня 2020 року. Відповідно до довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА від 10.07.2020 року вбачається, що місце проживання [PERSON] зареєстроване за адресою: [ADDRESS] з 10.07.2020 року. Відповідно до копії акту обстеження житлово-комунальних умов проживання 06.08.2020 року Служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за місцем проведення обстеження житлово-побутових умов проживання створені належні умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов проживання [PERSON] від 07.08.2020 року Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Лесі України, 9 вбачається, що за вказаною адресою проживають позивач за зустрічним позовом [PERSON] , його мати - [PERSON] , [PERSON] та малолітній [PERSON]. , [INFO] . Будинок умебльований належним чином, у дитини є окрема кімната з усіма зручностями. Батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки. Відповідно до висновку за результатами психологічного дослідження на звернення [PERSON] що мешкає за адресою: [ADDRESS] від 29.09.2020 року, складеного психологом [PERSON] вбачається, що [PERSON] забезпечує потребу свого сина [PERSON]. в безпеці та турботі. Стабільність життєвої ситуації, ступінь емоційного прийняття, які забезпечив [PERSON] стосовно [PERSON]. убезпечили [PERSON] від залучення до конфлікту лояльності. [PERSON] під час проведення даного психологічного обстеження не виявив ознак «Синдрому відчуження» від матері ( [PERSON] ) яка мешкає окремо. [PERSON] має індивідуально-особистісні особливості, що потребують особливої уваги з боку батьків й вихователів та створення для нього особливих умов навчання та виховання. Це щонайменше обумовлене фактом пережитого [PERSON] фізичного насильства, коли через дії іншої людини виникла реальна загроза життю [PERSON] та життю його матері ( [PERSON] ). Ці особливості кваліфіковані лікарем-неврологом як «тривожно-фобічний розлад». Відповідно до висновку за результатами психологічного дослідження на звернення [PERSON] від 01.03.2021 року, складеного психологом [PERSON] вбачається, що безперервність і регулярність зустрічей, довіра, яка виникла у [PERSON] до спеціаліста-психолога обумовили той факт, що на початку лютого під час зустрічі [PERSON] з власної ініціативи вперше промовив ім`я матері « [PERSON] ». Сукупність спостережень за [PERSON] , динамікою його змін у психоемоційному стані, час відновлення здатності до відновлення соціальних контактів та здатності до засвоєння нової інформації відповідають показникам позитивної динаміки психоемоційного стану дітей молодшого дошкільного віку з посттравматичним стресовим розладом. Дослідники посттравматичного стресового розладу феномену вказують, що застигання і відмова від спілкування з кимось із дорослих у дитини такого віку, у якому перебував [PERSON] на момент зазначених вище подій 01.03.2020 року виникає у дитини тоді, коли дитини сприймає даного дорослого як такого, який не захистив її у тій ситуації. Підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, інших членів сім`ї та родичів визначений СК України. Зокрема, особисті немайнові права і обов`язки батьків та дітей визначені главою 13 СК України. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно із п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Відповідно до ст. 163 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. Згідно зі ст. 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. В статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї. Положеннями ч.ч. 7, 8, 9 ст. 7 СК України визначено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХЩ789-12) від 27.02.1991 року та набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування(пункт 1 статті 18 цієї Конвенції. У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитини, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. У п. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням положень Конвенції про права дитини пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Основним законом, який визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток, встановлює основні засади державної політики у цій сфері є Закон України «Про охорону дитинства». За змістом статей 15,18 вказаного Закону кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Дитина, яка проживає окремо від батьків, або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Статтею 14 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналізуючи вищезазначені норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що будь-хто з батьків не наділений пріоритетним правом на проживання з дитиною. З аналізу вищезазначених норм та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, в рішеннях стосовно дітей їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому найкращі інтереси дитини можуть залежно від їх характеру та серйозності перевищувати інтереси батьків. Згідно ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачена обов`язкова участь органу опіки та піклування при розгляді спору щодо місця проживання дитини. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Разом з тим, з Висновку Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 23.12.2019 року №07-21/3826, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] вбачається, що орган опіки та піклування (Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області) вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з його матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає зазначений висновок обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам дитини. Вирішуючи позовні вимоги обох позовів, суд позбавлений можливості в порядку ст. 232 ЦПК допитати [PERSON]. , [INFO] у зв`язку з його малолітнім віком. При вирішенні питання про визначення місця проживання дитини судом, також, враховуються та приймаються до уваги наступні обставини, а саме, що [PERSON] має постійне місце роботи та джерело доходу, що підтверджується копією податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця; відповідно до характеристики від 23.10.2019 року №1293, яка складена виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] характеризується як чесна, об`єктивна і вихована людина. Вона займається вихованням свого сина, організовує йому відвідування дошкільного навчального закладу, додаткові заняття, активне дозвілля та відпочинок; згідно акту від 06.11.2019 року складеного фахівцем Києво-Святошинського районного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Невгодовська Ю.Б. спроможна виконувати обов`язки з виховання дитини та догляду за нею. Крім того, за заявою [PERSON] від 18.09.2019 року спеціалістами служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області 10.10.2019 року проведено інспекційне відвідування щодо цільового витрачання аліментів на дитину, за результатами якого 11.10.2019 року складено висновок про забезпечення потреб дитини відповідно до суми коштів, сплачених на дитину платником аліментів, розмір яких становить понад два прожиткових мінімуми для дитини відповідного віку. При цьому, суд оцінивши висновки психолога [PERSON] за результатами психологічного дослідження на звернення [PERSON] від 29.09.2020 року та від 01.03.2021 року як такі, що не доводять негативного впливу матері на дитину з огляду на те, що психологом не встановлені фактичні обставини на підтвердження неналежної поведінки саме [PERSON] у відношенні до сина. Психологом, також, не встановлено негативного ставлення малолітнього [PERSON] до матері. У вказаних висновках психолога не зазначено буд-яких обставин, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю. Також, із зазначених висновків не вбачається рекомендацій батьку дитини щодо забезпечення ізоляції дитини від матері, на що посилається в ході розгляду справи представник відповідача. Не мають, також, будь-якого доказового значення як обґрунтування позовних вимог, надані стороною позивача за зустрічним позовом та переглянуті в судовому засіданні фотографії та відео файли. Згідно частини 1 статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків. Згідно статті 77 ЦПК України,належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. В ході розгляду справи судом не встановлено обставин, а позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних доказів того, що поведінка чи дії відповідача [PERSON] або наслідки її спілкування з дитиною, можуть суперечити інтересам дитини або впливати на нього негативно, перешкоджати його фізичному та духовному розвитку. Крім того, [PERSON] не надано жодних обґрунтованих та достатніх доказів про створення [PERSON] йому таких умов, за яких він позбавлений можливості виконувати свої батьківські обов`язки по відношенню до малолітнього сина. Враховуючи вищезазначене та інтереси дитини, приймаючи до уваги встановлені судом обставини а саме, те, що за місцем проживання матері створені всі умови для дитини, мати виховувала та утримувала сина належним чином, а також враховуючи позицію органу опіки та піклування, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, відсутність жодних доказів, які свідчать про неналежне виховання дитини матірю (враховуючи, що дитина постійно проживала з матірю до моменту вчинення щодо них кримінального правопорушення), а також те, що відповідач також вважав доцільним проживання спільного сина з позивачкою та не надав суду доказів винної поведінки позивача, яка на даний час унеможливлює спілкування дитини з матірю та їх спільне проживання - у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що первісний позов [PERSON] , про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає задоволенню. В зустрічному позові [PERSON] слід відмовити у зв`язку з його необґрунтованістю. При цьому суд враховує, що позивач за зустрічним позовом, самовільно, без будь-яких рекомендацій спеціалістів, не надає дитину матері для спілкування, навіть в телефоному режимі, змінює місце проживання дитини та не повідомляє про це матір дитини, що не може свідчити про якнайкраще забезпечення інтересів малолітнього. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved