Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON], [INFO], громадянка України, яка зареєстрована за місцем постійного проживання у [INFO], звернулась 16.08.2016 року в суд з цим позовом, вказуючи, 15 вересня 2005 року вона розірвала шлюб з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу мають спільну дитину [PERSON] [INFO]. На цей час у неї є родина яка складається з чоловіка [PERSON], дочки [PERSON] та дочки [PERSON]. Вона має намір тимчасово виїхати закордон на відпочинок зі своєю родиною, але жодних зв'язків із відповідачем не має, оскільки їй відомо, що останній проживає на території тимчасово окупованої Донецької області, та не має можливості нотаріально посвідчити дозвіл на виїзд закордон дочки. Ця ситуація звужує права дитини, оскільки ст.155 ч.2 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, здійснення батьками своїх прав має грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Її виїзд закордон насамперед пов'язаний з інтересами дитини, з бажанням забезпечити дочці належний рівень утримання та створення умов для розвитку. Відвідати низку європейських держав та забезпечити розширення кругозору дочки. Підстави які б відповідно до ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України» перешкоджали виїзду її дочці закордон - відсутні. Згідно ст.4 п.2 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в України громадян України», передбачає, що за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина закордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Тому просила постановити рішення суду, яким надати дозвіл на виїзд за межі території України на протязі 2017 року неповнолітній [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON] без нотаріально посвідченої згоди батька [PERSON]. В ході судового розгляду справи позивач підтримала заявлену вимогу. Додатково пояснювала, що має намір у 2017 році виїхати з дочкою на відпочинок до Італії тому є необхідність в ухваленні цього рішення суду. Відповідач у судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи за його відсутності в якій проти позову не заперечував. Представник органу опіки і піклування Подільської міськради Одеської області у судове засідання не зявився без пояснення цьому причин, тому справу розглянуто у відсутність цього представника. Вислухавши позивача та дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з такого. Згідно положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому ч.1 ст.61 цього кодексу визначено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Крім визнання сторонами обставин цієї справи, ці обставини підтвверджуються письмовми доказами справи, а тому не підлягають додатковому доведенню у судовому засіданні. Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. За змістом ч.1ст.151, ч.2.ст.155 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Отже, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення. Такі положення законодавства України відповідають міжнародному праву, зокрема нормам Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року. Причин, які б унеможливлювали тимчасовий виїзд дитини за кордон, судом не встановлено. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому з урахуванням зазначеного та в інтересах малолітньої [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву її матері [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved