Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 20 квітня 2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] акціонерного товариства «ОТП Банк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про захист прав споживача. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № CM-SME309/262/2008. На забезпечення умов виконання вищенаведеного договору було укладено договір іпотеки № РС-SME309/262/2008. Позивачу стало відомо, що приватний нотаріус Дніпропетровського наторіального округу [PERSON] за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 06.11.2011 зробила виконавчий напис № 9607 щодо звернення стягнення на об'єкт іпотеки нерухоме майно на підставі укладеного договору іпотеки № РС-SME309/262/2008. Підставою для цього є нібито той факт, що кредит АТ «ОТП Банк» відступив право вимоги за укладеним договором № CM-SME309/262/2008 іншій особі «ОТП Факторинг Україна». У відповідності до п. 2 кредитного договору № CM-SME309/262/2008 цільовим використанням кредиту є споживчі цілі. Таким чином, кредитний договір є споживчим і на нього розповсюджується дія ЗУ «Про захист прав споживачів». Згідно з вимогами п. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача про передачу третій стороні своїх прав за договором про надання споживчого кредиту. Відповідач не повідомляв позивача про передачу своїх прав за кредитним договором № CM-SME309/262/2008, що є порушенням п. 13 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів». На підставі викладеного позивач просить визнати незаконним неповідомлення кредитором Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» [PERSON] про передачу Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» прав за кредитним договором № CM-SME309/262/2008 та визнати недійсним правочин кредитором АТ «ОТП Банк» відступлення права вимоги за укладеним договором № CM-SME309/262/2008 іншій особі - Товариству з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] акціонерного товариства «ОТП Банк» та третьої особи - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - [PERSON] позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 21 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № CM-SME309/262/2008, згідно умов якого позивач отримав кредит у розмірі 54\~000 доларів США, цільове використання кредиту: на споживчі цілі. (а.с. 3-7) На забезпечення умов виконання вищенаведеного договору було укладено договір іпотеки № РС-SME309/262/2008, пердметом якого є нерухоме майно, а саме: приміщення магазину «Техніка» вбудованого в житловий будинок № 37, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, селище міського типу Солоне, вулиця Шевченко. (а.с. 11-14) 18 березня 2011 року укладено договір купівлі-продажу кредитного портфелю між [PERSON] акціонерним товариством «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за яким ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CM-SME309/262/2008 від 21.07.2008.(а.с. 40-52) Як вбачається з додатку 1 до Договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 березня 2011 рокузагальна сума заборгованості [PERSON] за кредитним договором № CM-SME309/262/2008 складає 46\~295,44 доларів США. (а.с. 53) 06.11.2011 приватним нотаріусом Дніпропетровського наторіального округу [PERSON] за заявою ТОВ «ОТП Факторинг Україна» видано виконавчий напис № 9607 щодо звернення стягнення на нерухоме майно: приміщення магазину «Техніка» вбудованого в житловий будинок № 37, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, Солонянський район, селище міського типу Солоне, вулиця Шевченко, що належить [PERSON] на підставі укладеного договору іпотеки № РС- SME309/262/2008 від 21.07.2008. (а.с. 15) 27 серпня 2012 року ухвалено заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська, згідно якого позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено, внаслідок чого стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № СМ-SМЕ 309/262/2008 від 21.07.2008 року\~\~у розмірі 442 513,69 грн. (чотириста сорок дві тисячі п`ятсот тринадцять гривень 69 коп.), де заборгованість за кредитом 369 900,56 грн., сума несплачених відсотків за користування кредитом - 72 613,12 грн. та судові витрати в рівних частках в розмірі 3\~219 грн., рішення набрало чинності 25 липня 2014 року. (а.с. 77-78) Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] суд виходить з наступного. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 Цивільного Кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ст. 516 Цивільного Кодексу України заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. В постановах від 15.04.2015 у справі № 3-43гс15 та 10.02.2016 у справі 3-4гс16 Верховний Суд України дійшов висновку, що за загальним правилом заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника, оскільки це не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обовязків, не погіршує становище боржника та не зачіпає його інтересів, однак сторони мають право додатково врегулювати порядок заміни кредитора у договорі. Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 «…. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору…. Неповідомлення боржника про заміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі». У частині 2 ст. 517\~ЦК України\~передбачено, що Боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні. За змістом наведених вище норм права, боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Як вбачається з ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року за заявою [PERSON]про перегляд заочного рішення від 27 серпня 2012 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором, з заявою про перегляд заочного рішення [PERSON] звернувся 18 грудня 2013 року. (а.с. 79-80) Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12 лютого 2014 року заяву [PERSON]про перегляд заочного рішення від 27 серпня 2012 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованостіза кредитним договором залишено без задоволення. В заочному рішенні Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року по цивільній справі № 422/3552/12, яке просив переглянути [PERSON], зазначено, що згідно витягу зі Статуту ТОВ «ОТП Факторинг України», затвердженого Загальними Зборами учасників, правонаступником усіх прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк» є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна». Представник відповідача [PERSON] звернулася до суду з заявою про застосування строків позовної давності. Статтею 253 ЦК України\~визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Відповідно до\~ст. 257\~\~ЦК України\~загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року. Отже, у грудні 2013 року, після отримання [PERSON] копії заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року по цивільній справі № 422/3552/12, розпочався строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом порушених прав, однак [PERSON] звернувся до суду з даним позовом лише у квітні 2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. З урахуванням того, що позивач пред'явив вимоги до відповідача, з порушенням строків позовної давності відповідно до ст. 257 ЦК України, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити. Судові витрати розподіляються відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed