Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-27 00:00:00

Позивач [PERSON] в жовтні 2018 рокузвернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. Дане житло було набуте у порядку приватизації, на підставі Свідоцтва про право власності від 29.10.1998 року у спільну часткову власність по 1/7 частки майна [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] та [PERSON] нині покійні, спадщину за ними прийняли позивач та його брат - [PERSON] На даний час в житлі зареєстровані позивач, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] була дружиною позивача (позов про розірвання шлюбу подано до Вінницького міського суду), і саме з цих підстав була зареєстрована в даному житлі. З 2014 року позивач та відповідач не живуть разом та перестали вести спільне господарство. Відповідач не проживає у житлі позивача з червня 2015 року. Добровільно знятися з реєстрації відповідач не бажає, і такими діями остання чинить перешкоди у користуванні власністю позивача. Позивач має скрутне матеріальне становище, а наявність реєстрації відповідача в даному житлі, змушує його сплачувати за неї комунальні послуги, в той час коли вона ними не користується та не проживає в житлі вже протягом трьох років. Позивач і відповідач не пов'язані спільним побутом, не мають взаємних прав та обов'язків. Таким чином, відповідач, будучи зареєстрована в квартирі [ADDRESS], чинить перешкоди власникам квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд. А саме через формальну реєстрацію відповідача немає можливості продати дане житло та неможливо оформити соціальну субсидію на комунальні послуги. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність з проханням позов задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак повідомлялась належним чином. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення вимог позовної заяви з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1998 року, виданого виконкомом Вінницької міської Ради згідно рішення від 29.10.1998 року № 1406, співвласниками квартири [ADDRESS] являються [PERSON] (1/7), [PERSON] (1/7), [PERSON] (1/7), [PERSON] (1/7), [PERSON] (1/7), [PERSON] (1/7) та [PERSON] (1/7). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO], а [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвами про смерть. Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 01.10.2018 року, особовий рахунок відкрито на ім'я [PERSON] В квартирі [ADDRESS] проживає 2 осіб: [PERSON] (син), [PERSON] (невістка). З матеріалів цивільної справи вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (фактично не проживає за даною адресою), що підтверджується копією особового рахунку № 7001345. Факт не проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS], підтверджується актом від 01.10.2018 року, з якого вбачається, що вона не проживає за даною адресою з червня місця 2015 року по даний час. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК УРСР підстави для позбавлення права на житло. Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР, громадянин, який має у приватній власності будинок (квартиру), має право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд та має право звернутися в суд про виселення. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст. 72 ЖК УРСР, суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оскільки відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS], не проживає більше одного року, суд приходить до переконливого висновку, що вимоги позовної заяви про втрату [PERSON] права користування житловою площею підлягають до задоволення. При подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 704,80 грн. А тому, суд вважає, що слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved