Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 28.03.2016 року звернулася до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 12.02.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що 12.02.2012 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №170, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00 гривень до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя подружжя не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, постійні суперечки, сварки та скандали, які зумовлені ухиленням відповідача від виховання та піклування про дитину. Як наслідок подружжя з 07.02.2016 року припинило спільне проживання та ведення спільного господарства. Позивач переконана в тому, що відносини подружжя налагодити не вдасться, шлюб носить формальний характер, збереження шлюбу і подальше спільне проживання є неможливим, на примирення та відновлення подружніх відносин не згодна, подальше збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам спільної дитини подружжя. Майнового спору між сторонами немає, оскільки відсутнє спільно набуте майно. Від шлюбу у подружжя є малолітня дитина донька [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю та проживатиме з нею після розірвання шлюбу, знаходиться на її утриманні. Відповідач тимчасово не працює, заробляє випадковими заробітками і може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. Незважаючи на обовязок батьків та матеріальну можливість утримувати дитину відповідач не надає дружині жодної допомоги на утримання дитини. Позивач працює в Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на посаді інспектора медичного факультету №1, отримує заробітну плату в розмірі 1\~327,65 гривень, якої не вистачає на її утримання та утримання дитини, потребує допомоги батька дитини в утриманні їх спільної дитини. Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду з вказаною позовною заявою. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, справу розглядати у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій позов визнав в повному обсязі, просив справу розглядати у його відсутність. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 6 п. 11 Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини ч. 4 ст. 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши дійсні обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, враховуючи зміст заяв позивача та відповідача, приходить до висновку, що наявні всі законні підстави для прийняття визнання позову відповідачем, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.02.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області зареєстровано шлюбу між позивачем та відповідачем, про що 12.02.2012 року в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №170 (а.с.15). Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В ході дослідження позовної заяви та доданих до неї матеріалів судом, відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України, з'ясовано фактичні взаємини подружжя, а також те, що подана до суду позовна заява, в частині вимог про розірвання шлюбу, відповідає дійсній волі позивача та відповідача, їх бажання розірвати шлюб є істинним та добровільним. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України ( 254к/96-ВР ) охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Досліджуючи вказані обставини, суд зважає на те, що фактично шлюбні відносини між сторонами по справі припинено протягом останніх 3 місяців, шлюб між сторонами фактично розпався, існує формально, ведення спільного господарства припинено, подальше збереження шлюбу є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін та їх дитини, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Аналогічно суд вважає за можливе задоволити вимогу позивача про залишення їй шлюбного прізвища при державній реєстрації розірвання шлюбу «Рибанюк», оскільки це є її немайновим правом. Під час шлюбу у позивача та відповідача народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-АМ №268369, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 15.10.2013 року (а.с.6), в якому в графі «Батько» зазначено відповідача [PERSON]. Позивач разом з донькою проживає за адресою: [INFO], що підтверджується актом комісії ВРС ТОВ «ЖЕО» №2109 від 22.03.2016 року, (а.с.7). Позивач працює в Вінницькому національному медичному університеті ім. М.І. Пирогова на посаді інспектора медичного факультету №1, за період з 01.01.2016 року по 29.02.2016 року отримала заробітну плату в розмірі 2\~021,81 грн. (а.с.9). Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних батьків, інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1\~ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги те, що спільна дитина позивача та відповідача, проживаючи разом з матірю, знаходиться на її повному утриманні, що потребує значних коштів. Тому, суд зважаючи на розмір заявлених вимог, взаємний обовязок батьків по утриманню дітей, зважаючи також на визнання відповідачем позову, інші встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає можливим встановити аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 500,00 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, що буде розумним та справедливим розміром, зважаючи на взаємний обовязок батьків утримувати свою неповнолітню дитину. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до\~ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або зменшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аліменти підлягають стягненню в контексті\~ст. 191 СК України\~з дня пред'явлення позову, тобто у даній справі з 28.03.2016 року. У відповідності до п. 1. ч.1\~ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми платежу (аліментів) за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до положень\~ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів в розмірі 551,20 грн. та на користь позивача судовий збір, сплачений позивачем при подачі до суду позову в частині розірвання шлюбу в розмірі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved