Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

Позивач [PERSON] , в особі представника Русаля І.І. звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядження власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.Посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок від 31.03.1998 року він являється власником житлового будинку, який розташований в [ADDRESS] . Позивач зазначає, що як власник будинку, не має можливості безперешкодно на свій розсуд користуватись, розпоряджатись своїм майном, оформити субсидію, саме тому просить визнати відповідачів [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування вище зазначеним житловим приміщенням, внаслідок їх відсутності без поважних причин понад один рік. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримав, обгрунтував вищенаведеним, просив її задовольнити. Представник позивача Русаль І.І. в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином судовою повісткою, однак до суду повернувся конверт з відміткою, що адресати за зазначеною адресою не проживають. З відповіді на запит до виконавчого комітету Заставнівської міської ради № 573, №574 від 29.05.2020 року стосовно місця реєстрації відповідачів видно, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] , зареєстровані в [ADDRESS] (а.с.30-33), куди і направлялися судові повістки. Справу, зі згоди позивача та представника позивача розглянуто в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, показання свідків [PERSON] [PERSON] , суд вважає, що позовна заява обґрунтована та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , згідно свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок 31.03.1998 року є власником житлового будинку з господарськими спорудами і будівлями, розташований в [ADDRESS] (а.с.19,21). У відповідності до вимог ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. У відповідності до положень ст.ст. 321, 383 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З акту обстеження матеріально-потутових умов проживання від 21.05.2020 року вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , але з 21.11.2017 року за даною адресою не проживають. Свідки [PERSON] , [PERSON] , в судовому засіданні показали, що позивач проживав разом із матір`ю відповідачів, яка у 2017 році померла. Відповідачі вже на той час з ними в будинку не проживали, але приїхали на похорон матері. З 2017 року вони у будинку позивача не з`являлися. На сьогоднішній день позивач [PERSON] не може вільно розпоряджатись та користуватись своїм майном на власний розсуд через реєстрацію відповідачів у його домоволодінні, тому просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] . Оскільки об`єктом власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира, а права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд, отже обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до вимог Закону «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», ст.ст. 319, 321 ЦК Українизакріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Зокрема, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином суд вважає, що вимога позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] підлягає до задоволення. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст. 16, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved