Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

Позивач [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] у якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом їх та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди в користуванні спірною квартирою. В обґрунтування заявлених вимог позивачка вказує на те, що із 01.02.2000 р. по 05.04.2016 р. вона перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON], у якому народився син - [PERSON], [INFO]. Із 30 серпня 2002 року вона та їх неповнолітніх син зареєстровані у квартирі за адресою: [ADDRESS] та вона проживає як член сім»ї відповідача. Зазначила, що відповідач [PERSON] повідомив її та їх неповнолітньому синові про необхідність покинути зазначену квартиру, яка належить йому на праві особистої власності, забрав у них ключі від вхідних дверей та не впускає у зазначене житло. Тому, вона та її син змушені проживати в орендованому житлі по [ADDRESS] Відповідач чинить їй з сином перешкоди у користуванні спірним житлом, які полягають у недопущення їх до квартири у якій знаходяться її особисті речі та речі їхнього сина. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просять суд їх задовольнити, з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, проти їх задоволення заперечили та суду пояснили, що позивачка із сином [PERSON] з власної волі покинули квартиру [ADDRESS] та понад рік у ній не проживають, не з'являється у квартиру, не надає коштів на утримання квартири. Також зазначив, що позивачем не доведено в судовому засіданні чинення перешкод відповідачем у користуванні їй та їх неповнолітньому синові спірною квартирою, а тому просить відмовити у позові за його недоведеністю. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05.04.2016 році. У даному шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. Згідно Договору дарування квартири від 12.12.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу, реєстровий номер - 7363, [PERSON] подарувала [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] загальною площею 96,8 кв.м., житловою - 48,2 кв.м. Згідно реєстраційного посвідчення, виданого 13 грудня 2001 року, виданого Тернопільським міським бюро технічної інвентаризації квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON], реєстровий номер - 1174. Згідно довідки №8 від 06.09.2016 р., виданої ПП «Благоустрій», [PERSON] та [PERSON], з 2002 року проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] та перебувають на реєстраційному обліку, як члени сім»ї відповідача. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року, яке набрало законної сили, шлюб між вовком П.М. та [PERSON] розірвано. Згідно акту обстеження по факту проживання мешканців від 06.09.2016 р., складеного комісією ПП «Благоустрій», за [PERSON] та [PERSON] у квартирі за адресою: Тернопіль вул. Київська, 11А/71 не проживають. Як вбачається із акту складеного в.о.майстра дільниці ПП «Благоустрій» від 20 березня 2017 року, 20 березня 2017 року о 15 год. мешканці квартири в [ADDRESS] дверей не відкрили в присутності очевидців [PERSON], [PERSON], [PERSON] Будучи допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами відповідача зазначили ,що тривалий час не бачать позивача та їх неповнолітнього сина у квартирі [ADDRESS]. Причина їх відсутності їм не відома. Будучи допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили те, що 29 грудня 2016 року позивач намагалась зайти в квартиру [ADDRESS] у вечірній час, проте, їй дверей ніхто не відчинив. Зазначили, що у спірній квартирі був хтось присутній, оскільки у вікнах горіло світло. Відповідно до ч.3 ст.47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. В силу вимог ч.3 ст.9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. В силу вимог ч.2 ст.64 ЖК України, до членів сім»ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім»ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Судом встановлено, що позивач вселилась у спірне приміщення як член сім»ї відповідача, якому належить на праві приватної власності квартира [ADDRESS], з яким уклала шлюб у 2000 році та проживала постійно. В подальшому, із відповідачем, [PERSON] припинила сімейні відносини, шлюб розірвала згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду від 05 квітня 2016 року, угоди найму жилого приміщення та визначення порядку користування ним із відповідачем після розірвання шлюбу не укладала. Також, судом з»ясовано, що рішення про виселення відповідача із квартири [ADDRESS], а також їх неповнолітнього сина [PERSON], визнання зазначених осіб, такими, що втратили право її користуванням, судом не виносилось, а тому зазначені особи мають право на подальше користування зазначеним житлом. Крім цього, суд зазначає, що відповідач не допускає позивача та їх неповнолітньої сина до спірної квартири, шляхом позбавлення права користування нею, не наданням ключів останнім від вхідних дверей, що підтверджено поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], а також актом складеним представником житлової організації від 20 березня 2017 року. Також суд зазначає, що відповідачем у своїх запереченнях та поясненнях суду, визнано той факт, що позивач та їх неповнолітній син тривалий час відсутні у спірній квартирі безпричинно, у судовому засіданні зазначив, що ключів від вхідних дверей у них не має. Позивач та неповнолітній син сторін у справі не мають у власності іншого житла, зареєстровані за адресою: [ADDRESS] на даний час змушені проживати у квартирі рідної сестри позивача, оскільки відповідач чинить їм перешкоди у користуванні зазначеною квартирою. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] поданий в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом вселення є підставним та підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved