Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-14 00:00:00

Позивач [PERSON] 11.08.2016 року звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 07.03.2000 в с. Добрянське Великописарівського району Сумської області у віці 72 років померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина на земельну частку /пай/ у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Добрянське» розміром 2, 93 в умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області. За життя 21.05.1992 мати склала заповіт на його користь та його брата [PERSON] в рівних долях, посвідчений Добрянською сільською радою, реєстровий номер 41, який не змінювався та не відмінявся. Спадщину після смерті матері юридично ніхто не приймав. На даний час спадщина ніким юридично не оформлена, відумерлою не визнавалася. Тому прохає визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини . 18.08.2016 позивач подав додаткову позовну заяву, в якій вказав, що оформити спадщину у нотаріальному порядку неможливо через те, що спадкодавець за життя отримав сертифікат на право на земельну частку /пай/, але його оригінал не зберігся. Тому прохає визнати право власності за ним на майно у судовому порядку /а.с.14/. 01.09.2016 позивач доповнив свої позовні вимоги та прохає встановити факт належності померлій [PERSON] сертифікату на право на земельну частку /пай/, виданого на імя [PERSON] серії № СМ № 0121154, зареєстрований за № 224 /а.с.35/. Представник позивача [PERSON], що діє на підставі довіреності /а.с.26-29/, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання надав письмову заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без його участі /а.с. 25, 30, 33, 39/. Суд з урахуванням думки представника позивача вважає за можливе розглянути справу без участі представника відповідача. Дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла 7 березня 2000 року в с. Добрянське Великописарівського району Сумської області у віці 72 років, що підтверджено свідоцтвом про її смерть /а.с.15/, після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної частки /паю/ у землі, яка перебуває у колективній власності САПТЗТ «Добрянське» розміром 2, 93 ув умовних кадастрових гектарах, яка розташована на території Добрянської сільської ради Великописарівського району Сумської області, що належить померлій на підставі сертифікату на право на земельну частку /пай/ серія СМ № 0121154, зареєстрованого за № 224, виданого на імя [PERSON], вартість земельної ділянки становить 25 680 гривень /а.с.17-19, 37/. Оригінал правоустановчого документу на земельну частку /пай/ втрачений, про що зроблене відповідне оголошення у місцевій газеті /а.с.21/. 20.05.1992 [PERSON] склала заповіт, посвідчений Добрянською сільською радою, реєстровий номер 41 на користь [PERSON] та [PERSON] у рівних долях, який не змінювався та не відмінявся /а.с.4/. [PERSON] 24.06.2016 склав заяву, посвідчену у нотаріальному порядку, про відсутність в нього наміру приймати спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої 07.03.2000, до суду за поновленням строку на прийняття спадщини звертатись не буде /а.с. 16/. Відповідно до довідки Добрянської сільської ради [PERSON], померла 07.03.2000, була постійною мешканкою с. Добрянське Великописарівського району Сумської області, вул. Жовтнева, 31, на день смерті проживала одна, заповіт, посвідчений Добрянською сільською радою за № 41 від 20.05.1992, не змінювався та не відмінявся /а.с. 5/. Згідно до інформаційної довідки із Спадкового реєстру спадкова справа після смерті [PERSON] не реєструвалася / а.с. 23-24/. Приватний нотаріус [PERSON] відмовив позивачу у вчиненні нотаріальних дій через відсутність оригіналу правоустановчого документу /а.с. 20/. З довідки Добрянської сільської ради слідує, що [PERSON] і [PERSON] є одна і та ж особа, була членом КСП «Добрянське» та мала сертифікат на земельну частку /пай/ серії СМ № 0121154, зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку /пай/ по колишньому САПТЗТ «Добрянське» /а.с.36/. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В судовому засіданні встановлено, що сертифікат на земельну частку / пай/ серії СМ № 0121154, виданий на імя [PERSON], дійсно належить [PERSON]. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» в пункті 1, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного Кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, вказаний в статті 21 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилася 07.03.2000. Тому при вирішенні даного спору слід застосовувати норми ЦК УРСР. Відповідно до статті 534 ЦК УРСР кожен громадянин може залишити за заповітом все своє майно або його частину одній або декільком особам, які входять, і не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та громадським організаціям. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-2 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав нотаріальному органу за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вказані дії повинні бути здійснені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Таким чином, позивач спадщину за заповітом після смерті [PERSON] прийняв шляхом фактичного вступу в управління майном померлої. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в своїй постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року в п. 23, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Суд дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачем права власності на спадкове майно, оскільки у судовому засіданні знайшло підтвердження, що після смерті [PERSON], померлої 07.03.2000, позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняв фактично шляхом вступу у володіння спадковим майном,інші спадкоємці спадщину не приймали, але спадщина у нотаріальному порядку не оформлена в звязку з тим, що відсутній оригінал правоустановчого документу на земельну ділянку. Визнати за ним право власності на спадкове майно можливо лише у судовому порядку. Проте, визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини не доцільне, оскільки право власності визнається в судовому порядку. Тому в цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: partial