Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-15 00:00:00

Позивач 17.09.2018 року звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 23.10.2014 року, посилаючись на те, що відповідач отримав в позивача кредит в розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач зазначив, що відповідач не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Внаслідок неналежного виконання відповідачем обов`язків за кредитним договором станом на 22.08.2018 року утворилася заборгованість у розмірі 32163 грн. 03 коп., з яких: 8040 грн. 80 коп. заборгованість за кредитом; 10948 грн. 68 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 11165 грн. 79 коп. заборгованість за пенею та комісією, а також нараховані штрафні санкції відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф /фіксована частина/, 1507 грн. 76 коп. штраф /процентна складова/. Виходячи з наведеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на їх користь вищезазначену суму заборгованості за кредитним договором, а також понесені при зверненні до суду з позовом судові витрати по сплаті судового збору. Заочним рішенням суду від 03.12.2018 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість. 08.01.2019 року [PERSON] звернулась із заявою про перегляд заочного рішення суду від 03.12.2018 року, оскільки [PERSON] помер, а вона є його єдиним спадкоємцем. Ухвалою суду від 04.03.2019 року заяву [PERSON] задоволено та скасовано заочне рішення суду від 03.12.2018 року, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження. 27.03.2019 року у справі замінено відповідача на [PERSON] , оскільки вона є спадкоємцем [PERSON] . Представником відповідача подана відзив на позовну заяву із якого вбачається, що позовні вимоги відповідач не визнає, оскільки [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк» при укладенні кредитного договору не досягли згоди щодо всіх істотних умов. З наданих позивачем витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не вбачається, який саме Тариф був обраний позичальником та погоджений банком, а саме «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT» чи «Універсальна GOLD», що унеможливлює застосування тарифів для врегулювання відносин між позивачем та відповідачем. Позивачем не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем коштів в розмірі 8040 грн. 80 коп. Також між позивачем та відповідачем не досягнуто домовленості про нарахування ним до березня 2015 року відсотків в розмірі 34,80 % в рік, а з березня 2015 року в розмірі 43,20% в рік. Розмір та способи нарахування неустойки (пені, штрафу) не були погоджені між позивачем та відповідачем шляхом вчинення правочину в письмовій формі. Щодо вимог про стягнення штрафу в розмірі 2007 грн. 76 коп. і щодо вимог про стягнення пені в розмірі 11 165 грн. 79 коп. слід застосувати строк позовної давності. Представник позивача надіслав до суду відповідь на відзив з якого вбачається, що позивач не погоджується із твердженнями представника відповідача оскільки, відповідач [PERSON] звернувся до Банку з метою отримання кредиту, при укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, що регулює поняття договору приєднання. В даному випадку зміст договору зафіксовано в декількох документах: заяві Позичальника, Умовах надання банківських послуг, Правилах користування платіжною карткою та Тарифах, таким чином між банком та позичальником укладено кредитний договір. Всі умови договору визначені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, а також Тарифах банку та є загальнодоступною інформацією. Підписавши заявку на отримання кредиту позичальник погодився з усіма умовами. Підстав для застосування строку позовної давності немає, оскільки порушення зобов`язання триває. В судові засіданні представник позивача не з`являвся, в позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи проводити у його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору внаслідок чого банк позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором. Статтею 1054 Цивільного Кодексу України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до кредитного договору б/н від 23.10.2014 року отримав в ПАТ КБ «Приватбанк» кредит у розмірі 1000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 34,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. [PERSON] ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, підписавши Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Із вказаної заяви не вбачається яку суму кредиту отримав [PERSON] чи який кредитний ліміт йому встановлено, який розмір відсотків встановлено за користування кредитом у випадку його отримання, термі дії картки також не вказано. У заяві-анкеті зазначено, що [PERSON] погоджується та ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами ПриватБанку, але у Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» не вбачається який розмір кредиту отримав [PERSON] та коли він був перерахований на його картку. Крім того, невідомо, який саме варіант кредитної карки «Універсальна» - 30 днів пільгового періоду чи 55 днів пільгового періоду було надано [PERSON] , не вказано з якого часу діють такі Тарифи обслуговування кредитних карт. Із пунктів 2.1.1.2.3 та 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг також не вбачається який кредит чи кредитний ліміт надано [PERSON], а сума наданого кредиту є істотною умовою кредитного договору. Доказів того, що [PERSON] було надано кредит у розмірі 1000 грн. представником позивача суду не надано. Представником позивача надано розрахунок заборгованості, але із вказаного розрахунку не вбачається яка сума кредиту надана [PERSON] і чому саме такі відсотки нараховано. Ксерокопію карки суду не надано. Також не надано первинні банківські документи, які б підтверджували видачу кредиту, факти нарахування-погашення процентів та комісій. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, ще до постановлення судом рішення у справі (а.с.65). Згідно листа приватного нотаріуса Підхомної О.Д. спадкоємцем після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину (а.с.76). Відповідач у справі на даний час є [PERSON] , жодних вимог до відповідача [PERSON] позивач не заявляє. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В статті 13 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А в ч. 3 ст. 81 ЦПК України зазначено, що у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження своїх позовних вимог позивач суду не надав. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 91 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, після спливу строку кредитування, банк має право на стягнення з відповідача тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати позивачу не підлягають поверненню. Щодо повернення судових витрат, які поніс відповідач [PERSON] у справі, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідач просить стягнути з позивача 3600 грн. витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Представником на обґрунтування розміру витрат понесених відповідачем на правничу допомогу обґрунтовано та підтверджено копією договору про надання правової допомоги, розрахунком вартості робіт, рахунками, квитанціями про оплату, тому витрати в розмірі 3600 грн. підлягають стягненню з позивача на користь відповідача. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 263, 1054 Цивільного Кодексу України,

Outcome: approved