Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

Позивач - [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулася до Ужгородського міськрайонного суду із позовною заявою до відповідача - [PERSON] ( [ADDRESS] ) про стягнення аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила наступне: з 2006 по 2020 роки [PERSON] з відповідачем - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] . (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ), які проживають з позивачем. 27 квітня 2020 року згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати разом з позивачем. Рішення суду набуло законної сили. Під час розлучення ставилося питання про стягнення аліментів з відповідача, але [PERSON] зменшила позовні вимоги та відмовилася від позовної вимоги про стягнення аліментів під час розгляду справи у зв`язку з тим, що відповідач запевняв, що він у добровільному порядку надаватиме кошти на утримання наших дітей. Проте, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що стало причиною звернення до суду з вимогою про стягнення аліментів. Позивач - [PERSON] на даний час тимчасово не працює, тому їй необхідна допомога від відповідача в утриманні дітей. Відповідач працює слюсарем, його щомісячний дохід невідомий. Враховуючи, що обов`язок щодо утримання дитини покладено на обох батьків, справедливим на думку позивача буде стягнення аліментів з відповідача на утримання наших дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 гривень на кожну дитину. Договір про припинення права на аліменти у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно або про сплату аліментів між позивачем та відповідачем не укладалися. Позивач у судове засідання не прибула, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи була судом повідомлена належним чином. Відповідач - [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Письмового відзиву та будь-яких інших клопотань відповідач не подав. Судове засідання у справі було призначене на 14.09.2020 року на 09 год. 15 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як п`ять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 21.09.2020 року. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків. 20 травня 2006 між позивачем - [PERSON] до [PERSON] був укладений шлюб, було розірвано 27 квітня 2020 року згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області у справі № 308/1158/20. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] та [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , які проживають з позивачем, що підтверджується вищевказаним рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.04.2020 року у справі № 308/1158/20. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що позивач самостійно забезпечує дітей, а відповідач в добровільному порядку не надає жодної матеріальної допомоги на їх утримання. Зі змісту статті 55 Сімейного кодексу України вбачається, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою (ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України). Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 статті 184 Сімейного кодексу України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлений розмір прожиткового мінімуму на 2020 року для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Згідно цього ж Закону визначений розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня 2020 року у розмірі 4 723,00 грн. Тобто мінімальний гарантований розмір аліментів виходячи з прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років складає 1 109,00 грн., їх мінімальний рекомендований розмір складає 2 218 грн., а їх максимальний розмір виходячи із мінімальної заробітної плати складає 3 306,10 грн. З урахуванням викладеного та того факту, що відповідачем не доведено суду належними та допустимими доказами стан здоров`я та його працевлаштування, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з відповідним позовом - 22.06.2020 року і до досягнення старшою дитиною [PERSON] повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судовий збір у відповідності до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: approved