Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

Позивач [PERSON] 07.12.2016 звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Регіональний сервісний центр в Дніпропетровській області № 1248 Міністерства внутрішніх справ України про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 15 квітня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Під час їх шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано автомобілі Volkswagen Т-5, державний номер [NUMBER], Volkswagen LT-40, державний номер [NUMBER], Газель, державний номер АЕ. Вказує, що [PERSON] у липні 2015 року здійснив продаж автомобілю «Volkswagen Transporter», 2006 року випуску, номер кузову [NUMBER], державний номер [NUMBER] (далі - спірний автомобіль) [PERSON] без її згоди. У зв'язку з наведеним позивач просить суд визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного автомобіля, визнати договір купівлі-продажу спірного автомобіля укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним, відновити державну реєстрацію спірного автомобіля за [PERSON] Ухвалою суду від 12.01.2017 року відкрито провадження у даній справі та призначено судовий розгляд. Ухвалою суду від 15.05.2017 було залучено в якості третіх осіб на стороні відповідача малолітню [PERSON] та службу у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради. Ухвалою суду від 22.06.2017 було замінено третю особу у справі з Регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області № 1248 Міністерства внутрішніх справ України на Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області. Ухвалою суду від 10.08.2017 було зупинено провадження у справі до залучення до участі у справі правонаступника померлого [PERSON] Ухвалою суду від 15.05.2018 поновлено провадження у справі та залучено до участі у справі в порядку правонаступництва [PERSON]. Представник позивача - адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення суду не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що знаходить підтвердження в матеріалах справи. Відзиву на позовну заяву до суду не надавала. Суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди представника позивача на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Покровської районної у місті Кривому Розі ради за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що із заявою про відчуження спірного автомобіля [PERSON] до служби у справах дітей не звертався. У вирішенні справи послалась на розсуд суду. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області до судового засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій просив проводити розгляд справи за відсутності представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства. В судовому засіданні 13 вересня 2018 року було оголошено вступну та резолютивну частину рішення. Розглянувши подані документи і матеріали, вислухавши пояснення представника позивача та представника третьої особи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON] 15 квітня 2006 року зареєстрував шлюб з [PERSON], прізвище дружини після одруження зазначено «[PERSON]» (а.с.6) [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 09 лютого 2016 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с. 7) За наданою інформацією Територіального сервісного центру № 1248 за № 482 від 17.09.2016, автомобіль марки «Volkswagen Transporter», 2006 року випуску, номер кузову [NUMBER], державний номерний знак [NUMBER], зареєстровано 09.01.2013 за [PERSON]. Також 03.07.2015 було здійснено перереєстрацію спірного автомобіля за новим власником [PERSON] на підставі довідки-рахунку. (а.с. 11-13) Із спадкової справи № 11/2016 до майна померлого [INFO] [PERSON], заведеної приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Волошко Ольгою Миколаївною вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулись [PERSON], який є батьком померлого та [PERSON]. (а.с. 52-84). Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого рогу Дніпропетровської області від 02 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 24.06.2016, було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 70, 78). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого 11 липня 2017 року Покровським районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області. (а.с. 114) Відповідно до довідки-рахунку серії ААЕ № 237271, [PERSON] 03 липня 2015 року було продано і видано легковий автомобіль марки «Volkswagen Transporter», номер кузову [NUMBER]. (а.с. 120) Приватним нотаріусом Криворізького нотаріального округу Бурлак Р.О. 06 квітня 2018 року було повідомлено суд про те, що після померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 78/2017. З заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого [PERSON] та малолітня онука померлого [PERSON] від імені якої діяв її законний представник - [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось. (а.с. 141). Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму. Згідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимогами частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину. За нормами ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. З аналізу вищенаведених норм закону слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Такі правові висновки викладені в постановах Верховного Суду України від 22.02.2017 в справі №6-17ц17, від 08.04.2015 у справі №6-7цс15. Як було встановлено судом та не заперечувалось представником позивача, [PERSON] помер [INFO] та після його смерті було заведено спадкову справу № 11/2016. У відповідності до ч. 2 ст. 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. За таких обставин вбачається, що належним способом захисту права [PERSON] є пред'явлення своєї вимоги з компенсації вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна до спадкоємців, які прийняли спадщину, згідно до положень ч. 2 ст. 1281 ЦК України. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З'ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у зв'язку з обранням позивачем невірного способу захисту своїх порушених прав. У відповідності до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у позові судові витрати покладаються на позивача, а тому стягненню не підлягають. На підставі ст. ст. 203, 216, 655, 1281 ЦК України, ст. ст. 60, 61, 65 СК України, та

Outcome: dismissed