Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

Позивач 23.12.2013 року звернувся з позовом, в якому просив стягнути його користь з відповідача суму боргу за договором позики від 20.12.2012 року в розмірі 508400,00 грн., що еквівалентно 62500,00 доларів США, а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на ту обставину, що 20.12.2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов договору, він передав відповідачу на строк до 20.12.2013 року грошові кошти у розмірі 508400,00 грн., що еквівалентно 62500,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення цього договору, а відповідач в свою чергу зобов'язалася повернути до 20.12.2013 року рівними частинами щомісяця в загальній сумі, що має бути еквівалентна 62500,00 доларів США. Однак у визначений термін відповідач грошові кошти не повернув, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву, в якій просив суд розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення в разі неявки в судове засідання відповідачки не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про дату та час слухання справи. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, суд, вивчивши заяву представника позивача, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. За правилами ст.ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Згідно з ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що 20.12.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу на строк до 20.12.2013 року грошові кошти у розмірі 508400,00 грн., що еквівалентно 62500,00 доларів США за офіційним курсом НБУ на день укладення договору, а відповідач в свою чергу зобов'язався повернути до 20.12.2013 року рівними частинами щомісяця в загальній сумі, що має бути еквівалентна 62500,00 доларів США. Однак у зазначений за домовленістю сторін строк відповідач позику не повернув, таким чином свої зобов'язання в передбачені строки не виконав, на вимогу позивача про повернення позики в добровільному порядку не реагує. Враховуючи, що протягом встановленого строку відповідач не повернув позивачу отримані ним грошові кошти, тому станом на день звернення до суду позивач просив стягнути за договором позики від 15.02.2012 року суму позики у розмірі 508400,00 грн., що у еквіваленті становить станом на день укладення договору становили 62500,00 доларів США. Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Тобто, за договором позики обов'язком позивальника є дії, спрямовані на повернення позикодавцеві позики у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Так, як вбачається з матеріалів позову, позивач висуваючи вимоги до відповідача про стягнення заборгованості, просить стягнути з останнього на його користь 508400,00 грн., що еквівалентно 62500,00 доларів США. Разом з тим, враховуючи вищезазначене, як вбачається з умов договору, грошове зобов'язання за договором позики від 20.12.2012 року щодо надання позики відповідачу, позивачем було виконано у грошовій одиниці України - гривні, а тому суд, визначаючи розмір заборгованості відповідача за відповідним договором, приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заявленої ним суми вимоги в гривневому еквіваленті, що в свою чергу не позбавляє права останнього звернутися до відповідача з вимогою відшкодувати інфляційні втрати за період прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають наслідки, встановлені законом або договором. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позову та вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню борг за договором позики від 20.12.2012 року в сумі 508400,00 грн., а також згідно зі ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума сплаченого судового збору у розмірі 3441,00 грн.

Outcome: approved