Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

Позивач [PERSON] 06 червня 2014 року звернулася до суду з зазначеним позовом. Обґрунтував його наступним. [INFO] померла - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS]. Вона є спадкоємцем майна померлої за заповітом. В зв'язку з оформленням спадщини виявилося, що при житті [PERSON] не оформила правовстановлюючий документ на домоволодіння, хоча згідно записів в погосподарських книгах Фрунзівської сільської ради воно значилося за нею, як за власником. Через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок Глобинською держнотконтора відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину. Посилаючись на викладене, позивач прохав суд визнати за нею в порядку спадкування за заповітом померлої [PERSON] право власності на вказане нерухоме майно. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася, направила до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Вказала, що позовні вимоги підтримує. Представник відповідача - Фрунзівської сільської ради, представники третіх осіб - Глобинської районної державної адміністрації, відділу Держземагенства у Глобинському районі, Глобинського РУЮ в особі реєстраційної служби, Глобинської держнотконтори в судове засідання не з'явилися. Належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов не надіслали. Направили заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши надані письмові докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємного зв'язку встановив наступне. [INFO] померла [PERSON]. За життя - 19 березня 1980 року, [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Фрунзівської сільської ради Глобинського району Полтавської області за реєстровим № 36, згідно якого усе належне їй майно заповіла - [PERSON]. Заповіт на день смерті не змінено та не скасовано. Згідно повідомлення Глобинської держнотконтори № 92/01-16 від 22 лютого 2013 року, позивач в установлений законом строк прийняв спадщину за заповітом після померлої [PERSON] Осіб, які мають право на обов»якову частку у спадщині немає. Глобинська державна нотаріальна контора 22 лютого 2013 року відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нього. Згідно технічного паспорту, житловий будинок літ. «А» було побудовано в 1948 році, прибудова літ. «а» - в 1965 році, сарай - літня кухня літ. «Б» - в 1952 році, сарай літ. «В» - в 1945 році, убиральня літ. «Г» - в 1960 році, огорожа №1 - в 1965 році. Відповідно до Постанови Ради Міністрів СРСР від 26.08.1948 року «Про застосування Указу ПВР СРСР від 26.08.1948 року» побудовані громадянами на відведених їм земельних ділянках будинки є їх особистою власністю. Порядок правової реєстрації будинків та господарських будівель і споруд, а також домоволодіння в містах та селищах міського типу був врегульований на Україні Інструкцією про порядок реєстрації будівель в містах, робочих, дачних і курортних селищах України від 23/25.12.1947 року, Інструкцією про порядок реєстрації будинків і домоволодінь в містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Мінкомгоспом УРСР. Запис в реєстраційній книзі про належність домоволодіння на праві особистої власності певній особі, є офіційним доказом права власності даної особи на це домоволодіння. Згідно Закону «Про сільську Раду депутатів трудящих УРСР» від 02.06.1968 року, кожна сільська рада вела погосподарські книги, в яких відповідним записом посвідчувалося право землекористування всіх громадян на території сільської ради, в особовому рахунку вказувались прізвище, ім'я та по батькові глави сім»ї, на ім'я якого відкрито особовий рахунок, він і був власником будинку. Відповідно до записів в погосподарських книгах Фрунзівської сільської ради з 1948 року була зареєстрована в [ADDRESS], і проживала у ньому до смерті. З 1948 року за нею, останнім часом під № 0181-1, значилося належне на праві приватної власності нерухоме майно - житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS], на не приватизованій земельній ділянці площею 0,25 га . Оцінивши надані докази, суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] за свого життя набула право власності на назване нерухоме майно відповідно до закону, що діяв на час створення даного майна, проте, за життя не провела державну реєстрацію права власності на нього, відповідно до закону, що діє на час прийняття позивачем спадщини, в зв'язку з чим і виник спір. Його вирішення можливе лише в судовому порядку, оскільки відповідно до ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а тому оформлення права власності на нерухоме майно за померлою особою неможливе. Згідно висновку відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Глобинської РДА від 18.06.2014 року № 132/02-04, житловий будинок літ. «А», прибудова літ. «а», сарай-літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, які розташовані в [ADDRESS] збудовані без істотних порушень діючих будівельних норм і правил. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до ст. ст. 1217, 1218 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Ч.1 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Встановивши, що спадкодавець [PERSON] за життя на передбачених законом підставах набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в [ADDRESS], суд прийшов до висновку, що позивач, як спадкоємець, який прийняв спадщину по заповіту, має право на успадкування названого майна. Визнання права власності за [PERSON] на спадковий житловий будинок з господарськими будівлями не оспорюється відповідачем та не порушує прав чи інтересів інших осіб. Позов ґрунтується на законі, доведений належними доказами, а тому підлягає задоволенню.

Outcome: approved