Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

Позивач 17.06.2021 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового слідства та прокуратури. Позивач в обґрунтування позовних вимог вказує про те, що 24.02.2013 на авторозі «Київ-Ковель» сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автопоїзда «Рено-Преміум», державний номерний знак [NUMBER] під його керуванням та автомобіля «ВАЗ-21121», державний номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] . 25.02.2013 СУ УМВС України в Житомирській області було порушено кримінальне провадження, внесено відомості до ЄРДР за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. 20.05.2013 позивачу повідомлено про підозру, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду Житомирської області м. Житомира до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків щодо прибуття до слідчого за першим викликом, заборони залишати населений пункт без дозволу слідчого, прокурора чи суду, повідомляти про зміну місця проживання або роботи. На момент застосування запобіжного заходу позивач здійснював автомобільні перевезення за кордон і у зворотному напрямку та працював у ТОВ «АВС-Транс», тому у зв`язку з покладенням на позивача процесуальних обов`язків роботодавець залучив позивача до перевезень в межах м. Києва. Позивач вказує про те, що тривав розгляд кримінальної справи, його викликали в судові засідання, тому йому довелось звільнитись з роботи за власним бажанням. Постійної роботи після звільнення позивач не мав, і належного матеріального забезпечення також. Відповідно до вироку Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2016 позивача було виправдано за відсутністю складу злочину. Вирок було оскаржено прокуратурою Житомирської області. Відповідно до ухвали Апеляційного суду Житомирської області від 17.10.2016 вирок було змінено. Визнано недопустимим доказом висновок однієї з автотехнічних експертиз № 087-13 від 27.06.2013 та виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на висновок експерта, а також виключено висновок суду про визнання водія [PERSON] винним у порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. В решті вирок суду залишено без змін. Вирок було оскаржено до Верховного Суду. Відповідно до постанови Верховного Суду від 17.03.2020 касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2018 щодо [PERSON] залишено без змін. Позивач вказує про те, що з набранням законної сили вироком суду у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, оскільки незаконні дії та рішення прокуратури і слідчого викликали погіршення стану здоров`я, психологічного стану, втрату роботи, довелось витрачати час на захист від кримінального переслідування, доводити невинуватість, що відволікало від звичайного способу життя. Притягнення до кримінальної відповідальності порушило життєві зв`язки, ускладнило життя близьких людей, позивач зазначає, що на його утриманні перебуває двоє дітей та мати. У зв`язку з погіршенням самопочуття довелось звертатись до лікаря-невропатолога, а згодом здійснити лабораторні дослідження стану здоров`я. Позивач просить: стягнути з Державної казначейської служби України, код ЄДРПОУ 37567646 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] в сумі 1 259 860 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового слідства та прокуратури; стягнути з Державної казначейської служби України, код ЄДРПОУ 37567646 за рахунок коштів Державного бюджету України на користь [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків - [NUMBER] витрати в сумі 4723 грн., понесені на проведення психологічного дослідження при визначенні розміру моральної шкоди. 22.06.2021 відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Представником ГУНП в Житомирській області 13.07.2021 надано відзив на позовну заяву, вказано про те, що з матеріалів справи вбачається, що дії органу досудового розслідування не оскаржувались, незаконними не визнавались, а тому доводи позивача щодо незаконності дій органів досудового розслідування є безпідставними та необґрунтованими. Представник відповідача зазначив про те, що не є належним відповідачем, оскільки в якості органу досудового розслідування з діями якого не погоджується позивач було СУ УМВС України в Житомирській області. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацією територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» - УМВС України в Житомирській області перебуває в стані припинення. 07.11.2015 набрав чинності ЗУ «Про Національну поліцію України» Відповідно до Наказу МВС України від 06.11.2015 №1388 в УМВС України в Житомирській області скорочено штат працівників. Головне управління Національної поліції в Житомирській області не є правонаступником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області в структурному підпорядкування якого перебувало СУ УМВС України в Житомирській області, тому не може бути учасником в справі. Одночасно представником відповідача вказано про те, що виходячи з приписів законодавства України про відшкодування шкоди, розмір відшкодування повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості. Представник відповідача зазначив, що обов`язок доведення шкоди належними та допустимими доказами покладено на позивача, тому просив відмовити у повному обсязі в задоволенні позовних вимог. Представником Житомирської обласної прокуратури 20.07.2021 надано відзив на позовну заяву, зазначено про те, що позивачем не наведено доводів на підтвердження вчинення органами прокуратури моральних страждань. В ході судового розгляду клопотань щодо продовження строку дії процесуальних обов`язків не заявлялось, ухвала слідчого судді втратила дію 23.07.2013, право на відрядження за кордон не обмежувалось, в трудові відносини [PERSON] та роботодавця прокуратура не втручалась, органи прокуратури діяли згідно до вимог Кримінального процесуального Кодексу України. Ухвалою суду від 02.09.2021 справу призначено до розгляду по суті. Позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Позивач, допитаний судом як свідок підтримав обставини викладені у позовній заяві. Представники відповідача в судове засідання не прибули, про розгляд справи повідомлені в установленому законом порядку. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 01.02.2013 згідно із наказом №3к [PERSON] прийнято на посаду водія автотранспортного засобу ТОВ «АВС-ТРАНС» ( а.с. 25). 25.02.2013 СУ УМВС України в Житомирській області внесено до ЄРДР відомості за ч.2 ст. 286 КК України за фактом зіткнення між а/м «ВАЗ-21121,д.н.з [NUMBER] , яким керував [PERSON] з автопоїздом «Рено-Преміум, д.н.з [NUMBER] , яким у зустрічному напрямку керував [PERSON] . Внаслідок ДТП [PERSON] загинув на місці події ( а.с. 13). 20.05.2013 [PERSON] повідомлено про підозру у порушенні правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ( а.с. 14). 22.05.2013 старший слідчий ОВС ВР ДТП СУ УМВС України в Житомирській області Собиль О.О. звернувся до суду з клопотанням про застосування стосовно [PERSON] запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання ( а.с. 15). 23.05.2013 за клопотанням слідчого на підставі ухвали Корольовського районного суду м. Житомир застосовано щодо [PERSON] запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, покладено на підозрюваного обов`язки прибувати до старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУУМВС України в Житомирській обл. за першим викликом та до суду за кожною вимогою, не відлучатись з населеного пункту, в якому зареєстрований та проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти про зміну місця проживання ( а.с. 17). 17.10.2016 відповідно до вироку Малинського районного суду Житомирської області [PERSON] виправдано у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, скасовано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання у зв`язку з виправданням [PERSON] ( а.с 28-33). 14.11.2016 прокуратура Житомирської області звернулась до апеляційного суду Житомирської області з апеляційною скаргою на вирок ( а.с. 34-46). Згідно із ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2018 вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2016 змінено, визнано недопустимим доказом у кримінальному провадженні висновок судової автотехнічної експертизи №087-13 від 27.06.2013, проведеної за заявою [PERSON] та виключено з мотивувальної частини вироку посилання суду на даний висновок експерта, виключено висновок про визнання водія автомобіля «ВАЗ-21121» [PERSON] винним в порушенні Правил дорожнього руху України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди ( а.с. 47-52). 11.09.2018 прокуратура Житомирської області звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на вирок ( а.с. 53-56). Згідно із ст. 2 Кримінального Кодексу України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення. Не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі. 17.03.2020 відповідно до постанови Верховного Суду касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 29.05.2018 щодо [PERSON] - без змін ( а.с. 58-60). Згідно із п.1.5. Правил дорожнього руху України, дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Відповідно із п.1.10 Правил дорожнього руху України, небезпека для руху - зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися. Окремим випадком небезпеки для руху є рух у межах смуги транспортного засобу іншого транспортного засобу назустріч загальному потоку. Згідно із вироком Малинського районного суду Житомирської області, встановлено, що водій автомобіля «ВАЗ-21121» [PERSON] виїхав на смугу руху автопотяга «Рено-Преміум» ( а.с. 32). Відповідно із ухвалою Апеляційного суду Житомирської області встановлено, що висновок суду про відсутність в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України відповідає обставинам кримінального провадження та грунтується на сукупності зібраних та в більшості своїй належним чином оцінених судом доказах. Слідчим експериментом було встановлено, що автомобіль ВАЗ 21121, д/н [NUMBER] перед зіткненням повністю заїхав на зустрічну смугу по якій рухався автомобіль «Рено-Преміум», д/н [NUMBER] під керуванням [PERSON] ( а.с. 49) Апеляційна інстанція погодилась з висновками суду першої інстанції про те, що в даній дорожній обстановці водій автопотяга «Рено-Преміум» з моменту виїзду на смугу його руху автомобіля «ВАЗ-21121» не мав технічної можливості своїми односторонніми діями уникнути зіткнення з автомобілем «ВАЗ- 21121». Доводи апеляційних скарг прокурора та потерпілого про те, що суд не надав належної оцінки всім доказам в їх сукупності, виклавши їх вибірково та неповно, та необ`єктивно оцінив докази, які підтверджують вину обвинуваченого визнано безпідставними. Згідно з висновком соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №06-08-20 - [PERSON] завдана моральна шкода внаслідок незаконного перебування під слідством з 20.02.2013 по день набрання законної сили виправдувальним вироком в справі №283/1524/13-к від 29.05.2018 (63 місяці) в розумінні ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» через незаконні звинувачення прокуратури, що тривали з 29.05.2018 до ухвалення остаточної постанови Верховного Суду 17.03.2020 про невинуватість піддослідного ( 22 місяці) в розмірі 1 259 860 грн. ( а.с. 81-91). Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно із ст. 21 Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно із ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Відповідно із ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Згідно із ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, встановлено, що в діях [PERSON] відповідно до ст. 11 КК України відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Згідно із ст. 2 ЗУ «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно із п.24 Положенням «Про застосування Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України №6/5/3/41 від 04.03.1996 року, у разі постановлення виправдувального вироку, закриття кримінальної справи за відсутністю події злочину, відсутністю у діянні складу злочину або недоведеності участі громадянина у вчиненні злочину, а також у разі закриття справи про адміністративне правопорушення, орган дізнання, слідчий, прокурор або суд зобов`язані згідно з ст.11 Закону роз`яснити громадянинові порядок поновлення його порушених прав і відшкодування іншої шкоди, а також на його прохання в місячний термін письмово повідомити про своє рішення трудовий колектив або громадські організації за місцем проживання. Згідно із ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). В обґрунтування збільшення розміру моральної шкоди позивачем додано висновок соціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №06-08-20 згідно з яким моральну шкоду, заподіяну позивачу оцінено в розмірі 1 259 860 грн. За колегіальною оцінкою спеціалізованої громадської організації «Спілка фахівців соціологічних та психологічних досліджень» розмір компенсації рекомендовано збільшити з врахуванням психологічного усвідомлення незаконного перебування під слідством протягом терміну обмеження прав, а саме 85 місяців. Позивачем відповідно до позовної заяви зазначено про те що, він не мав постійної роботи. Припинив трудові відносини з ТОВ «АВС-Транс» 05.05.2015 року, оскільки не міг систематично працювати згідно з графіком. Згідно із ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що заходи, які вживались на стадії досудового слідства та судового розгляду справи щодо позивача були спрямовані на встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача та смертельно травмованого [PERSON] . Право на право на працю позивача не було обмежено, позивач був звільнений за власним бажанням, самостійно прийняв рішення про припинення трудових відносин. Згідно із ч.1 ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦК України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При оцінці моральної шкоди судом враховано, що позивач дійсно був обмежений у продовженні звичайного способу життя з моменту дорожньо-транспортної пригоди, не міг у вільно розпоряджатись власним часом, не міг повноцінно реалізувати права на працю за межами України. Досудове слідство та судовий розгляд були спрямовані не всебічне встановлення обставин події, яка сталась, причин і умов смерті [PERSON] . Виправдувальний вирок було залишено без змін, тому суд відмовляє у збільшенні розміру компенсації, яка заявлена позивачем у позові в розмірі 1 259 860 грн., оскільки вважає достатньою компенсацію, визначену виходячи з розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.09.2021 в сумі 6000 грн. помноженої на кількість місяців перебування позивача під слідством і судом, тобто з 23.05.2013, з дня застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання по 29.05.2018 - дату постановлення ухвали Апеляційного суду Житомирської області за результатами розгляду апеляційних скарг на виправдувальний вирок Малинського районного суду Житомирської області від 17.10.2016 року, тобто 5 років, що складає 60 місяців помножено на 6000 грн., що складає: 360000 грн. Відтак, при оцінці розміру моральної шкоди судом відхиляється висновоксоціально-психологічного дослідження моральної шкоди потерпілого №06-08-20, тому витрати в сумі 4723 грн. 00 коп., понесені позивачем відшкодуванню не підлягають. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача - Державної Казначейської Служби України судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: partial