Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-13 00:00:00

Позивач 12.11.2018 року звернулася до суду з вищевказаним позовом та просить визнати за нею право власності на дві земельні ділянки в с. Семенівка, Пустомитівського району Львівської області. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 07.06.2015 року померла її мати, [PERSON], до складу спадкової маси після смерті якої серед іншого увійшло право власності на вказані вище дві земельні ділянки. Своїм майном на випадок смерті [PERSON], не розпорядилася, а тому спадкування її майна відбувається за законом почергово. Позивач являється спадкоємцем першої черги майна померлої, яка прийняла спадщину оскільки до дня смерті матері проживала разом з нею, проте не має можливості здійснити своє право на спадкування в позасудовому порядку, оскільки оригінал правовстановлюючого документа на спадкове майно був втрачений. З цих підстав просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує, та простить такі задовольнити. Представник відповідача Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в судове засідання не зявився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Так як всі учасники справи не явилися в судове засідання, фіксування судового засідання технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснюється. Відповідно до ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала предявлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до положень п.24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України,\~від 12.06.2009\~року №\~2\~«Про застосування\~норм цивільного\~процесуального законодавства\~при розгляді\~справ у\~суді першої\~інстанції» за змістом ч.4\~ст.206 ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Аналогічне положення закріплене також в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, враховуючи те, що заява про визнання відповідачем позову не порушує прав, свобод чи законних інтересів інших осіб, та не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу, а позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. \~ \~ \~ \~Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Проаналізувавши матеріали цивільної справи, зокрема: свідоцтво про смерть серії І-СГ № 392734 від 09.06.2015 року; копію свідоцтва про народження серії ЯЄ № 039705 від 13.08.1955 року; копію паспорта громадянина України серії КВ 518389 від 12.10.2000 року; копію свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СГ № 438244 від 26.07.1980 року; копію державного акту на право приватної власності на землю серії ЛВ № 19871 від 08.12.1998 року; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -4605391272017 від 20.07.2017 року; копію витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ -4605391262017 від 20.07.2017 року; Довідку Семенівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 01.11.2018 року № 1327; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00021772047 від 27.12.2018 року; витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00021757029 від 26.12.2018 року; заяву відповідача про визнання заявлених позовних вимог, що свідчить про визнання ним обставин викладених позивачем у позовній заяві, а отже такі у відповідності до ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України доказування не потребують, та дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, суд прийшов до переконання, що обставини на які покликається позивач у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених ним позовних вимог знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах. За вказаних вище обставин, беручи до уваги: те, що спадкодавець з підстав, що не заборонені законом, а отже правомірно набув право власності на спадкове майно; те, що позивач являється єдиним спадкоємцем першої черги за законом, який на час смерті спадкодавця проживав разом з ним у звязку з чим прийняв спадщину та претендує на спадкове майно, те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку; те, що відповідач визнав позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved