Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач 16 квітня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з вказаним позовом в якому зазначив, що 04 січня 2012 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого відповідач отримав позику у розмірі 85050, 00 грн. Відповідно до п. 4 договору позики, відповідач зобов'язався повернути суму позики до 04 липня 2012 року. Однак, у зазначений строк відповідач грошові кошти не повернув, посилаючись на відсутність коштів для повернення позики. При цьому відповідач запропонував перенести повернення позики на невизначений термін, з цією пропозицією позивач не погодився і наполіг на невідкладному поверненню грошей, однак відповідач відмовився повернути борг. Відповідно до п. 2 договору позики, грошові кошти (сума позики) повертаються у гривнях за курсом долара США на день повернення. Станом на 02 квітня 2014 року курс долара США встановлений НБУ дорівнює 11,10 за 1 дол. США, тобто сума боргу склала 116 550,00 грн. Позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики від 04.01.2012 року в розмірі 116 550,00 грн., суму процентів - 60 606,00 грн., суму 3% річних - 3401, 80 грн., суму встановленого індексу інфляції - 23 076,00 грн., а всього суму в розмірі 203 633,80 грн. та судові витрати. Позивач у судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки в судове засідання не повідомив, ніяких письмових заяв до суду не надходило. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню по наступних підставах. Судом встановлено, що 04 січня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, згідно умов якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у борг у розмірі 85 050,00 грн. та зобов'язався повертати вказану суму 04 липня 2012 року(а.с.4). Встановлено, що заборгованість за договором позики відповідач у встановлений строк не повернув і ухиляється від її повернення до теперішнього часу. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1047 ЦК України підтвердженням укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. В силу ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно сч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Відповідно до п. 2 договору, позика надається під 2 відсотка на місяць, з щомісячною їх виплатою. Основна сума позики повертається в гривнях по курсу долара США на дату повернення. Таким чином, станом на 02 квітня 2014 року курс долара США встановлений НБУ дорівнює 11,10 за 1 дол. США, тобто сума боргу склала 116 550,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Крім того, відповідно до п. 2 договору позики, з відповідача підлягають стягненню проценти за час прострочення виконання зобов'язання у розмірі 60 606,00 грн. (116 550 х 2% = 2331 та 2331 х 26 місяців = 60 606,00). Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином за даний період інфляційні складають суму в розмірі 23 076,00 грн. Натомість, позовні вимоги про стягнення 3% річних у сумі 3401,80 грн. не підлягають задоволенню, оскільки з відповідача вже стягнуті проценти та повторне стягнення процентів не передбачено чинним законодавством. Тобто, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що загалом заборгованість відповідача за договором позики складає 200 232,00 гривень, та підлягає стягненню з нього на користь позивача. Враховуюче вищевикладене, аналізуючи докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача пропорційно до задоволених позовних вимог на користь позивача, слід стягнути витрати понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 2000,23 грн.

Outcome: partial