Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

позивач [PERSON], від імені якого діє [PERSON], звернувся 26.06.2017 року до суду з позовом та просить стягнути з відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» (далі ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА») на свою користь незаконно отримані кошти в сумі 12\~521,95 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що в січні 2017 року, дізнавшись про наявність у відповідача автомобілів, готових до продажу, він прийняв попереднє рішення щодо набуття автомобілю марки «LADA PRIORA». Рішення було прийняте про набуття у власність автомобілю з виплатою його 100 % вартості, без участі у жодних лізингових програмах. Від представника відповідача у м. Полтава позивач отримав інформацію, що він має внести часткову оплату для того, щоб обраний ним автомобіль не був проданий найближчим часом до його приїзду до м. Полтави для остаточного розрахунку та отримання автомобілю. 25.01.2017 року позивач здійснив попередню оплату в сумі 12\~521,95 грн. за квитанцією, що отримав від представника відповідача за допомогою електронної пошти. Прибувши до м. Полтави [PERSON] для завершення купівлі-продажу, він дізнався, що автомобіль йому навіть за умов 100 % оплати не представлять, а відповідач наполягає на укладанні договору фінансового лізингу. Ознайомившись за умовами запропонованого договору фінансового лізингу, позивач повідомив відповідача, що подібна послуга його не цікавить, і що він має намір або остаточно розрахуватись за автомобіль та здійснити належне його оформлення, або забрати сплачену попередню оплату. Представник відповідача категорично заявила, що автомобіль проданий йому не буде, запропонувала оформити заяву щодо повернення сплачених грошових коштів. В березні 2017 року відповідач направив на його імя лист, відповідно до змісту якого категорично відмовлявся повернути сплачені позивачем грошові кошти, пояснюючи власну відмову відповідач посилався не пункти [PERSON] фінансового лізингу, який між позивачем та відповідачем не укладався. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявився. Представник позивача [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив задовольнити в повному обсязі. Представник ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи тричі повідомлялися належним чином відповідно до чинного законодавства шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням, які були отримані. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про повне задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Так, судом встановлено, що 25.01.2017 року позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 12\~521,95 грн. в рахунок передоплати вартості автомобілю. За приписами ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх . Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. У ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач. 07.02.2017 року позивач звернувся до ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» із заявою про повернення йому сплачених коштів у сумі 12\~521,95 грн., із вказівкою банківських реквізитів для перерахування вказаних коштів. Листом від 13.03.2017 року № 266 відповідач категорично відмовився повернути сплачені позивачем грошові кошти, пояснюючи власну відмову тим, що згідно до статті 12 п. 12.1 [PERSON] фінансового лізингу Комісія за організацію [PERSON] не повертається. Вказуючи, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір фінансового лізингу № 0125 від 25.01.2017 року, який було розірвано 14.02.2017 року за заявою позивача. Відповідач тричі викликався до суду, був належно повідомлений про час та місце слухання справи, про що свідчать повідомлення, які повернулись на адресу суду. Але його представник у судове засідання не зявився, також суду не надано заперечення проти позову або його визнання, не надано Договір фінансового лізингу № 0125 від 25.01.2017, який був начебто укладений між позивачем та відповідачем. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача грошових коштів, які були внесені позивачем на його рахунок, так як відповідачем не надано доказів стосовно законності неповернення ним зазначених коштів, а також не надано доказів стосовно укладення між ним та позивачем [PERSON] фінансового лізингу, який, в свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має укладатися у письмовій формі, а як стверджує позивач ніяких договорів з ним відповідач не укладав. З огляду на те, що позивач при поданні позову до суду був звільнений від сплати судового збору, а позовні вимоги підлягають повному задоволенню, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved