Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

Позивач [PERSON] (до шлюбу прізвище [PERSON]), [INFO], звернулась 11 липня 2017 року в суд з цим позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], [INFO], який вони зареєстрували 01 жовтня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Котовському району Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №102. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Стверджувала, що життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з різними характерами та поглядами на життя. В результаті чого між ними виникали постійні сварки. Все це призвело до того, що вони перестали розуміти один одного, втратили почуття любові та поваги. На даний час вони мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сім'ї та примирення є не можливим. Позивачка у судове засідання не з'явилась, але надала суду заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу. Строк на примирення просить не надавати.Просила суд залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність.. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує на розірванні шлюбу з позивачкою. Згідно ч.1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований 01 жовтня 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Котовському району Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області, за актовим записом №102, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. Сімейно-шлюбні відносини сторони не підтримують та не мають наміру поновлювати їх. Мають обопільне бажання розірвати шлюб, за обставин, що склалися, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони бажання не мають. Крім того, наданий судом строк на примирення позитивних результатів не дав. Примирення не досягнуто і сторони наполягають на розірванні шлюбу. Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно зі ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ст. ст. 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до якої шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved