Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

Позивач 24.04.2017 року звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа Одеська товарна біржа, та, уточнивши позовні вимоги заявою від 29.06.2017 року, просив суд визнати дійсним Договір купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS] від 31 жовтня 1995 року №10562, укладений на Одеській товарній біржі між [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог відзначив, що відповідно до угоди купівлі продажу нерухомого майна №10562 від 31 жовтня 1995 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Даний договір було укладено на Одеській товарній біржі і відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під № 10562 від 31 жовтня 1995 року. Дана угода нотаріально не була посвідчена, так як відповідно до ч.2 сг.15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди, укладені на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Обовязкове нотаріальне посвідчення цивільним кодексом УССР було передбачено лише для договорів купівлі продажу житлових будинків, поняття «житловий будинок» і «квартира» у законодавстві розрізняються. Таким чином після укладання даного договору його нотаріальне посвідчення сторони не здійснювали. Умови укладеного Договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] були повністю виконані сторонами та 27 листопада 1995 року цей Договір було зареєстровано в міському бюро технічної реєстрації. З того часу [PERSON] і був зареєстрований за адресою придбаної квартири до своєї смерті. Відповідно до свідоцтва про смерть серія 1-ЖД №316756 від 27 жовтня 2012 року власник квартири [PERSON] помер 23 жовтня 2012 року в м. Одеса. На теперішній час вирішується питання про прийняття спадку по смерті [PERSON] та його дружини [PERSON] позивачем як законним спадкоємцем, що складається саме з квартири [ADDRESS]. Однак, унаслідок не визнання дійсності договору купівлі продажу вказаної квартири спадкоємець [PERSON] не може здійснити своє право прийняття спадщини. У судове засідання 29.06.2017 року представник позивача [PERSON] не зявився, але надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив задовольнити позов та не заперечував проти заочного розгляду справи. Інші сторони у судове засідання не зявились, заяв про розгляд справи за їх відсутністю не надавали, хоча були повідомлені належним чином у встановленому порядку про час, дату та місце судового засідання, чим позбавили суд можливості вислухати їх думку по суті. У звязку з неявкою відповідача, зі згоди представника позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам\~ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до угоди купівлі продажу нерухомого майна №10562 від 31 жовтня 1995 року [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Даний договір було укладено на Одеській товарній біржі і відповідно до вимог закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під № 10562 від 31 жовтня 1995 року. Дана угода нотаріально не була посвідчена, так як відповідно до ч.2 сг.15 Закону України «Про товарну біржу» передбачено, що угоди, укладені на товарній біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Умови укладеного Договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] були повністю виконані сторонами та 27 листопада 1995 року цей Договір було зареєстровано в міському бюро технічної реєстрації. З 26.01.1996 року [PERSON] і був зареєстрований за адресою придбаної квартири до своєї смерті. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ЖД №316758, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі ОМУЮ 27.10.2012 року, [PERSON] помер 23 жовтня 2012 року, актовий запис №10204. 07 квітня 2016 року померла дружина [PERSON] [PERSON], актовий запис №3738 (свідоцтво про шлюб серії І-ЖД №016367, видане 19 серпня 1995 року; свідоцтво про смерть серії І-ЖД №445806, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі ОМУЮ 11.04.2016 року). У квартирі №19 по вул..Велика Арнаутська буд. 84 [PERSON] була зареєстрована разом з чоловіком [PERSON] з 26.01.1996 року, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сімї та прописку) від 13.12.2012 року. Те, що [PERSON] та його дружина [PERSON] були зареєстровані з 26.01.1996 року по у спірній квартирі підтверджується також довідкою (випискою з домової книги про склад сімї та прописку) від 22.12.2016 року. Згідно листа КП «БТІ ОМР» від 30.05.2017 року, наданого у відповідь на ухвалу суду від 22.05.2017 року, право власності на нерухоме майно за адресою : [ADDRESS], зареєстровано за [PERSON]. Позивач [PERSON] є рідним сином [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії ІІ-ЯР №304546. З витребуваної судом спадкової справи №12/2016 до майна [PERSON], померлої 07.04.2016 року, наданої приватним нотаріусом [PERSON], вбачається, що 06 жовтня 2016 року позивач звернувся до органів нотаріату України із заявою про прийняття спадщини після смерті його матері [PERSON]. Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі про право на спадщину), зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 06.10.2016 року відносно [PERSON] жодних інших спадкових справ не відкрито, відсутня інформації щодо зареєстрованого заповіту чи спадкового договору. На теперішній час вирішується питання про прийняття спадку по смерті [PERSON] та його дружини [PERSON] законним спадкоємцем [PERSON], проте внаслідок не визнання дійсності договору купівлі продажу вказаної квартири спадкоємець [PERSON] не може здійснити своє право прийняття спадщини. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК). При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК). Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, а відповідно до ч. 2 цієї ж статті право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також суд враховує, що у згідно з ст. ст.8,9,15 Закону України «Про товарну біржу», членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Відповідно дост.657 ЦК України, договір купівлі-продажу квартири складається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, у випадку недотримання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір у відповідності з ч.1ст. 220 ЦК України є нікчемним. Обовязковість нотаріального посвідчення даної угоди була також передбачена ст.227 ЦК України(1963 року), який діяв на момент укладення договору. Разом з тим, у відповідності з ч. 2ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.2ст. 47 ЦК УРСР(1963 р.), діючого на момент укладення сторонами договору, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що вимагає нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право за вимогою виконавчої договір сторони визнати угоду дійсною. У цьому випадку подальше нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тому суд вважає вимогу про визнання договору купівлі-продажу дійсним обґрунтованою, та такою що підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що померлий [PERSON] виконав усі вимоги договору №10562 купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрував за собою право власності на квартиру за зазначеною адресою у органах КПОМБТІ та РОН, проживав та зареєстрував своє місце проживання у вказаній квартирі разом з дружиною [PERSON]. Відповідно до ч.1\~ст.3 Цивільного процесуального кодексу України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно\~ст. 15 Цивільного кодексу України\~встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК\~встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності з ч.1\~ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Частинами 1, 5\~статті 1268 ЦК\~передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; незалежно від прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Суд вбачає, що [PERSON] прийняв спадщину після смерті його матері [PERSON], подавши відповідну заяву до нотаріуса. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, суд звертає увагу і на його ефективність з точки зору\~ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об'єднаного Королівства» (Chahal v. theUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов'язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. За ст. 6 Конвенції визнається право людини на доступ до правосуддя, а за її ст. 13\~на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право предявити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З частини 1 статті 60 ЦПК України випливає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, на підставі викладеного, суд вбачає обґрунтованість позовних вимог [PERSON], вважає їх такими, що знайшли належне підтвердження у матеріалах справи та за розглядом справи, а тому задовольняє їх у повному обсязі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності На підставі викладеного,

Outcome: approved