Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 01.11.2017 року звернувся до суду із позовом до [PERSON] сільської ради Покровського району Донецької області, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що 31 липня 2014 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON], на належну йому земельну ділянку площею 7,7201га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради, кадастровий номер: 1422783600:03:000:0221. Правовстановлюючий документ державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 137654 від 05.06.2008 року оформлений на дружину померлого [PERSON], яка померла 23.07.2013 року. Спадщину [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] прийняв, бо на час відкриття спадщину був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем, але Свідоцтво про право на спадщину не оформив, бо помер. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2017 року встановлено юридичний факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім»єю за адресою: Донецька область, Покровський район с.Новоолександрівка, вул.. Гагаріна, 37 з 2005 року по день смерті, а саме до 31.07.2014 року. На підставі заяви позивача та рішення суду державним нотаріусом Другої покровської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа. 11 жовтня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою від 17.10.2017 року у видачі свідоцтва йому було відмовлено, у звязку з тим, що ним не надано оригінал право установлюю чого документу на землю державний акт про право власності на землю, як того вимагає п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (склад спадкового майна). Надати оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку позивач не має можливості, у звязку з його втратою, отримати дублікат державного акту він також не має можливості, у звязку з тим, що з 01.01.2013 року такого право встановлювального документу як державний акт на право власності на земельну ділянку не існує, ділянки цих документів було анульовано. Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності земельну ділянку площею 7,7201 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Покровського району Донецької області. Позивач [PERSON] у попереднє судове засідання не з»явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник позивача [PERSON] у попередньому судовому засіданні вимоги позивача підтримала. Представник відповідача [PERSON] сільської ради у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника. Вимоги позивача визнав. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріли справи в їх сукупності, суд вважає, що вимоги позивача законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі за наступних підстав: Судом встановлено, що 31 липня 2014 року відкрилася спадщина після смерті [PERSON] [PERSON] (а.с.6), на належну йому земельну ділянку площею 7,7201га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території [PERSON] сільської ради, кадастровий номер: 1422783600:03:000:0221. Правовстановлюючий документ державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 137654 від 05.06.2008 року (а.с.12) оформлений на дружину померлого [PERSON], яка померла 23.07.2013 року (а.с.7). Спадщину [PERSON] після смерті своєї дружини [PERSON] прийняв, бо на час відкриття спадщину був зареєстрований та проживав разом зі спадкодавцем, але Свідоцтво про право на спадщину не оформив, бо помер. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2017 року (а.с.11) встановлено юридичний факт проживання позивача зі спадкодавцем однією сім»єю за адресою: Донецька область, Покровський район с.Новоолександрівка, вул.. Гагаріна, 37 з 2005 року по день смерті, а саме до 31.07.2014 року. На підставі заяви позивача та рішення суду державним нотаріусом Другої покровської державної нотаріальної контори була відкрита спадкова справа. 11 жовтня 2017 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу йому Свідоцтва про право на спадщину за законом. Постановою від 17.10.2017 року у видачі свідоцтва йому було відмовлено (а.с.15), у звязку з тим, що ним не надано оригінал право установлюю чого документу на землю державний акт про право власності на землю, як того вимагає п. 4.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (склад спадкового майна). Надати оригінал Державного акту на право власності на земельну ділянку позивач не має можливості, у звязку з його втратою, отримати дублікат державного акту він також не має можливості, у звязку з тим, що з 01.01.2013 року такого право встановлювального документу як державний акт на право власності на земельну ділянку не існує, ділянки цих документів було анульовано. Позивач [PERSON] просить визнати за ним право власності земельну ділянку площею 7,7201 га, яка розташована на території [PERSON] сільської ради Покровського району Донецької області. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно за ст.1216 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст.. 1258 ЦК України 1.Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. 2. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.. 1259 цього Кодексу. Відповідно до положень ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Частиною 1 ст. 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може предявити позов по визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Окрім того, ч.1 ст. 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі: г) прийняття спадщини. Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно статті 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved