Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

Позивач 18.07.19 р. звернулась до суду з вказаним вище позовом, зазначивши відповідачем Радошинську сільраду Ковельського району Волинської області, просить визнати за нею право власності на: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] ; - земельну ділянку пл. 3, 1 142 для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Радошинської сільради Ковельського району Волинської області: - майновий пай колективного сільськогосподарського підприємства ім. Івана Франка (далі - КСП) с. Радошина Ковельського району Волинської області, частка у пайовому фонді якого визначена у розмірі 8 462 грн, або 0, 42 %, згідно із свідоцтвом про право власності на майновий пай члена КСП (майнового сертифіката) серії [NUMBER] від 14.12.01 р., виданого Радошинською сільрадою Ковельського району Волинської області за реєстровим № 405, в порядку спадкування за заповітом після смерті її матері - [PERSON] , яка померла [INFO] у с. Радошині Ковельського району Волинської області. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що її матері - [PERSON] на праві особистої приватної власності належало вказане вище спірне майно та відповідні майнові права. 13.10.11 р. її мати померла. Після смерті останнього відкрилась спадщина, що складається з права на спірне майно. Покликаючись на ст. 1 218, ч. 1 ст. 1220 ЦК України, зазначає, що спадкодавиця за життя склала заповіт від 16.12.04 р. щодо всього свого майна на її користь. Інших спадкоємців немає. На момент смерті спадкодавиці вона проживала з останньою однією сім`єю та в силу ч. 3 ст. 1 268 ЦК України є такою, що спадщину прийняла, тому нотаріусом зведено за її заявою спадкову справу щодо майна спадкодавиці. Однак отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона змоги не має, так як відсутні правовстановлюючі документи на спірне майно на ім`я спадкодавиці. Покликаючись на ч. 1 ст. 16 ЦК України, просить позов задовольнити. За ухвалою суду від 22.08.19 р. було проведено заміну первісного відповідача - належним - Голобською селищною радою Ковельського району Волинської області. Копію ухвали суду від 22.07.19 р. про відкриття провадження у справі, копію вказаної вище ухвали суду про заміну відповідача з копією позовної заяви з доданими до неї документами відповідачем отримано під розпис 02.09.19 р.. У судове засідання позивач не з`явилась, хоча належно повідомлена; про причини неявки суду не повідомила. Представник позивача - адвокат у судовому засіданні позов підтримав, надавши суду пояснення, відповідні змістові позовної заяви, та просить позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча відповідач також належно повідомлений. Причини неявки свого представника суду не повідомив. Попередньо подав до суду заяву з проханням справу розглядати у відсутності його представника, зазначивши, що позов визнає у повному обсязі. За станом на 17.09.19 р. письмового відзиву на позовну заяву до суду подано не було. Суд вважає за можливе справу розглянути по суті у відсутності осіб - учасників справи, які не з`явились. Заслухавши пояснення представника позивача - адвоката, дослідивши письмові докази у справі та проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить висновку про під ставність позову та часткове його задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно вимог статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ст. 16 ЦК України позивач має право самостійно визначати ефективний для себе спосіб захисту свого порушеного права, якщо такий спосіб захисту передбачено законом. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За змістом ст. 1 233 ЦК України заповіт є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до копії заповіту від 16.12.04 р. [PERSON] за життя все своє майно заповіла відповідачеві як дочці. Та обставина, що [PERSON] померла [INFO] у с. Радошині Ковельського району Волинської області, стверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Радошинською сільрадою Ковельського району Волинської області. Згідно ч. 1 ст. 1 222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. А тому, в даному випадку спадкування здійснюється за заповітом. За змістом ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як слідує із змісту ст. 1 268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 1 296, 1 297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що після смерті спадкодавиці спадщину прийняла позивач як її дочка, шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса. Остання не відмовила у відкритті спадкової справи, однак, своїм листом № 6 442/01 - 16 від 09.12.18 р. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок з огляду на відсутність правовстановлюючого документа на нього на ім`я спадкодавиці. Тому суд вважає, що позивач прийняла спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори, що відповідає вимогам ст. 1 269 ЦК України. Згідно з копією витягу з погосподарської книги № 2 за 2016, 2017 р. р. с. Радошинської сільради Ковельського р - ну Волинської області, значиться особовий рахунок № [NUMBER], і, дійсно, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться у [ADDRESS] , належний [PERSON] . Рік побудови житлового будинку - 1953. Копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 06.11.07 р., стверджується, що спадкодавиця значиться власницею земельної ділянки пл. 3, 1 142 в межах згідно з планом, на території Радошинської сільради Ковельського району Волинської області. Як слідує з копії свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майнового сертифіката) серії [NUMBER] , [PERSON] належить право на пайовий фонд майна КСП ім. Івана Франка (с. Радошин Ковельського району Волинської області) у частці в розмірі 8 4062 грн., або 0, 42 %. Згідно з копією технічного паспорта на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , виготовленого 21.07.17 р., мається житловий будинок, заг. пл. 83,9 кв. м., житлова - 45,7 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, 73 р. побудови, самочинного будівництва немає. Тобто судом встановлено, що позивач не має можливості у позасудовому порядку оформити свого права власності в порядку спадкування за заповітом на таке спірне спадкове майно як житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в нотаріальному порядку, оскільки спадкодавиця за життя не зареєструвала свого права власності на спірний житловий будинок. Разом з тим - щодо іншого спірного спадкового майна, то суд вважає, що підстав для набуття на нього права власності у судовому порядку у позивача немає. Так ст. 328 ЦК України вказує на те, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. Оскільки у позивача мається Державний акт на земельну ділянку та майновий сертифікат на підтвердження права спадкодавиці на майновий пай, позивач має можливість вирішувати питання успадкування цього спірного майна (майнового права) у позасудовому порядку. Доказів протилежного позивач та її представник - адвокат суду не надали. Нотаріуси, дійсно, не можуть вчинювати нотаріальні дії за умови існування спору про право або про факт, але й суд під час розгляду спадкових справ не має вирішувати правові питання, що становлять собою нотаріальну компетенцію. Зокрема, за наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, або при відсутності доказів про перешкоди в отриманні такого, вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають, оскільки суд не може розглядати у позовному провадженні безспірні справи. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження (ч. 2 п. 23 постанови Пл. ВС № 7 від 30.05.08 р. «Про судову практику у справах про спадкування»). Підстав для підміни судом органу нотаріату в частині вирішення позивачем питання про оформлення своїх спадкових прав стосовно такого майна як земельна ділянка та майновий пай немає. Тому суд вважає, що в цій частині у задоволенні вимог позивача слід відмовити. Таким чином, враховуючи, що позивач являється спадкоємицею за заповітом після смерті спадкодавиці, прийняла спадщину, не має можливості оформити своїх спадкових прав на таке спірне спадкове майно як житловий будинок у нотаріальному порядку, суд дійшов висновку, що слід визнати за позивачем право власності на спадкове нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В решті позову слід відмовити.

Outcome: partial