Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

Позивач [PERSON]\~30.08.2018\~року звернулася\~до суду\~з позовною\~заявою про визнання права власності на спадкове майно,\~посилалась на\~наступні обставини: 24 лютого 2017 року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно: житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за адресою: Полтавська область, Новосанжарський район, село Писарівка, вул. Лісова, 23. 16 червня 2016 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй позивачці [PERSON] При зверненні до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав позивачу було відмовлено у вчиненні вказаної нотаріальної дії, з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлої на вказаний житловий будинок. Просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами по вул. Лісовій, 23, в с. Писарівка Новосанжарського району Полтавської області. В судове засідання позивач не зявилася, до суду надійшла заява від представника позивача за довіреністю [PERSON] про розгляд справи в її відсутність, вказавши, що позовні вимоги підтримують, просять позов задовольнити (а.с. 58). Представник відповідача [PERSON] сільської ради Полтавського району Полтавської області в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи в їх відсутність (а.с. 62). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №347787, виданим виконавчим комітетом Писарівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області (а.с. 7), померла 24 лютого 2017 року. За життя [PERSON] складено заповіт, що посвідчений 16.06.2016 року секретарем Писарівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області, зареєстрований в реєстрі за № 27, відповідно до якого спадкодавець все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 8). Згідно повідомлення Новосанжарської державної нотаріальної контори № 1663/01-16 від 03.10.2018 року, після померлої 24.02.2017 року [PERSON] заведена спадкова справа №150/2017 від 23.05.2017 року. Подана заява про прийняття спадщини від [PERSON]. 02.10.2017 року видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на імя [PERSON] на приватизовану земельну ділянку площею 4,0802 га, приватизовану земельну ділянку площею 0,1800 га (а.с. 56, 57). Як вбачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 02.10.2017 року, заповіт, посвідчений 16.06.2016 року Писарівською сільською радою Новосанжарського району Полтавської області, є чинним (а.с. 40-41). Згідно з положеннями ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ст.\~1269\~ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 23.05.2017 року (а.с. 14, 56). На час смерті, згідно довідки Писарівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 284 від 17.05.2017 року, [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала в [INFO], з 24.01.2017 року проживала у рідні в м. Полтава, де і померла 24.02.2017 року. На день смерті [PERSON] проживала одна (а.с. 38). Таким чином, позивач є єдиними спадкоємцем, який прийняв спадщину. Позивач звернулася до Новосанжарської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарським побудовами, що знаходиться за адресою: с.\~Писарівка,\~вул.\~Лісова,\~буд.\~23,\~Новосанжарського району,\~Полтавської області (а.с. 14). 03.04.2018 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори [PERSON] прийнято постанову, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок з господарським побудовами через відсутність правовстановлюючого документу, який би підтверджував право власності [PERSON] на будинок по вул. Лісовій, 23 в с. Писарівка (а.с. 14). Так, за життя [PERSON] мала на праві власності: житловий будинок з господарськими побудовами, що знаходиться за\~адресою:\~Полтавська область,\~Новосанжарський район,\~село Писарівка,\~вул.\~Лісова,\~23,\~що підтверджується\~випискою з\~погосподарської книги\~№ 1\~на 2016-2023\~роки (а.с.\~17),\~довідкою Писарівської\~сільської ради\~№ 683\~від 30.10.2017\~року,\~в якій\~зазначено про\~те,\~що згідно\~погосподарської книги\~№ 1,\~особовий рахунок\~№ 2353\~станом на\~01.07.1990\~року відносилося\~до типу\~колгоспного (робочого, службового) двору. Голова робочого двору [PERSON] (а.с. 15). Відповідно до\~технічного паспорту\~на житловий\~будинок,\~який знаходиться\~за адресою: село Писарівка, вул. Лісова, 23, Новосанжарського району, Полтавської області, складають будівлі та споруди, загальною інвентаризаційною вартістю 86514 грн. (а.с. 9-13), рік побудови 1965-1980. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що право власності на спірний будинок було набуте спадкодавцем на законних підставах, оскільки підтверджується записом у погосподарській книзі, а момент виникнення права власності на нього не повязане з його державною реєстрацією, оскільки будинок збудований до 2004 року, а отже таке право увійшло до складу спадщини після його смерті. Відсутність державної реєстрації права власності спадкодавця на вказане нерухоме майно в органах БТІ не позбавляє спадкоємця права на спадкування нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права може бути визнання права. Таким чином, є законні підстави для визнання права власності позивача на житловий будинок з господарськими будівлями. На підставі ст.ст. 1216, 1218 ЦК України та

Outcome: approved