Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

Позивач 19.12.2014 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медична фірма «Вікторія» ЛТД» про стягнення заборгованості та моральної шкоди, яким просив стягнути заборгованість за договором оренди автомобіля у сумі 720 гривень, штраф у сумі 10% від суми боргу у сумі 72,85 гривні, заборгованість по здійсненню капітального та поточного ремонту автомобіля у сумі 17469,65 гривень, страхові виплати у сумі 27137 гривень, моральну шкоду у розмірі 20\~000 гривень та судові витрати. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 26.07.2007 року між позивачем та МФ «Вікторія» ЛТД у вигляді ТОВ (надалі відповідач) був укладений договір оренди транспортного засобу (далі Договір) автомобіля марки Volkswagen T4, 2001 року випуску, який йому належить і посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], 02.09.2010 року на тих же умовах був укладений договір оренди транспортного засобу (далі Договір-2) автомобіля марки Volkswagen T4, 2001 року випуску посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно яких передбачена орендна плата 10 грн. щомісячно, та з обовязковою умовою що саме позивач буде водієм. Проте відповідач такі виплати не здійснював. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов підтримали з викладених в позові підстав, і просили його задовольнити. При цьому пояснили. що позивач працював у відповідача водієм на цієй ж машині згідно умов договору оренди, але керівництво відповідача жодного разу не сплатило позивачу орендну плату за його користування, при цьому не завжди також проплачували за ремонт автомобіля, тому і позивач просить стягнути витрати по його ремонту, інакше він не зміг би його експлуатувати. Саме у звязку з тим, що його навмисно звільнили по скороченню штатів, коли позивач вимушений був звернутися до нового керівництва відповідача з вимогою про оплату рахунків за ремонт автомобіля та які йому в цьому відмовили, позивач поніс сильні душевні страждання, так як таким чином був позбавлений роботи, після чого він стояв на обліку в центрі зайнятості, проте у звязку з тим, що має певні захворювання він не зміг досі працевлаштуватися. В судовому засідання представник відповідача - [PERSON], позов не визнала, просила у задоволенні позову відмовити. При цьому представником відповідача були надані заперечення, згідно яких відповідач пояснив, що строк договору оренди від 26.07.2007 року, закінчився 26.07.2010 року, та пояснила, що сплинув строк позовної давності згідно ст. 257 ЦПК України; стосовно вимог позивача щодо сплати 10% штрафу від суми річної орендної плати, яка взагалі не передбачена даними договорами оренди; стосовно вимог позивача щодо стягнення неустойки (пені, штрафу), то просила застосувати позовну давність терміном в один рік; щодо вимог про сплату страхових внесків, то позивач посилається на те, що відповідачу було відомо про придбання позивачем автомобіля в кредит, проте в Договорі-1, Договорі-2, не має згадувань про обовязок відповідача про сплату страхових внесків, це є обовязком позивача як власника автомобіля; також відповідач зазначив, що за страховими договорами автотранспортного засобу за 2007-2011 роки сплинув строк позовної давності. Стосовно вимог позивача щодо витрат на капітальний та поточний ремонт автомобіля, відповідачу стало відомо про них лише під час розгляду справи у суді. Позивач не звертався до відповідача, з заявами про відшкодування витрат на капітальний та поточний ремонт автомобіля. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то позивач не зазначив, в чому саме полягають фізичні, душевні або психічні страждання, які він зазнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно частин 1 та 2 статті 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Судом встановлено, що 26.07.2007 року між позивачем та МФ «Вікторія» ЛТД у вигляді ТОВ (надалі відповідач) був укладений договір оренди транспортного засобу (далі Договір) автомобіля марки Volkswagen T4, 2001 року випуску, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Також 02.09.2010 року на тих же умовах був укладений аналогічний договір оренди транспортного засобу (далі Договір-2) автомобіля марки Volkswagen T4, 2001 року випуску посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], згідно умов яких, орендодавець, тобто [PERSON], передає, а орендар МФ «Вікторія» ЛТД у вигляді ТОВ приймає в термінове платне користування (оренду), для використання за призначенням, за умови керуванням автомобілем позивачем, транспортний засіб автомобіль марки Volkswagen T4, 2001 року випуску, д./н. ВН 4128 АХ, терміном на 3 роки, з оплатою 10 гривень щомісячно за користуванням транспортного засобу. Згідно Договору оренди транспортного засобу від 02.09.2010 року був укладений аналогічний договір терміном з 02.03.2010 року по 02.09.2013 року. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторонни (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Тобто між сторонами виникли договірні правовідносини. Також згідно п.3.3. договору передбачено обовязок орендаря здійснювати поточний та капітальний ремонт транспортного засобу. Згідно п.4.2. договору за невиконання інших зобовязань, що передбачені цим договором, винна сторона сплачує штраф у розмірі 10 % суми річної орендної плати. Судом встановлено з пояснень позивача, що вказаний автомобіль був ним придбаний в кредит. Також судом встановлено, що позивач був прийнятий 06.03.2007р. на роботу до МФ «Вікторія» ЛТД у вигляді ТОВ на посаду водія та був звільнений 05.08.2013р. за скороченням штату по ст..40 п.1 КЗпП України, що також підтверджується поясненнями сторін та копією трудової книжки позивача (а.с.13-18). Статтями 759, 762, 763 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Орендар зобов'язаний щомісячно сплачувати орендну плату. Договір найму укладається на строк, встановлений договором. Приписами статей 525, 526, 530, 629 цього ж Кодексу визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами Як вбачається з умов п.2.1. і 3.3. договорів оренди транспортного засобу, ними передбачено обовязок відповідача своєчасно здійснювати орендні платежі. З урахуванням зазначеного та заяви представника відповідача суд не вбачає підстав для задоволення вимог щодо стягнення з відповідача коштів за оренду за першим договором, оскільки сплинув строк позовної давності. Будь-яких доказів з боку відповідача суду не надано в підтвердження оплати зазначених платежів, тому враховуючи заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності і те що позивач звернувся з позовом 19.12.2014р., і що був звільнений 05.08.2013р., а заяву про оплату за ремонт автомобіля подав 03.08.2013р. (тобто автомобіль не експлуатувався) , суд приходить до висновку, що вказані позовні вимоги про стягнення платежів за оренду автомобіля підлягають частковому задоволенню, а саме по другому договору оренди з 02.09.2010р. по 02.09.2013р. лише за період з : 02.11.2011р. і по 02.08.2013р.(тобто за 21 місяці)*10 грн.=210 грн. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором. Частиною третьою статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Положеннями статті 625 цього ж Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Крім того, внаслідок несплати відповідачем у визначені строки орендних платежів, вимоги позивача про стягнення пені та 3 % річних, заявлених на підставі статті 625 цього ж Кодексу, також визнаються судом обгрунтованими. Розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції Період заборгованостіСума боргу (грн.)Сукупний індекс інфляції за період?Інфляційне збільшення суми боргу?Сума боргу з врахуванням індексу інфляції? 02.08.2013 - 29.05.20152101.757153, 56363.56 Розрахунок процентів Сума боргу (грн)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів 21002.08.2013 - 29.05.20156663 %11,48 Виходячи з наведеного суд вбачає що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій підлягають частковому задоволенню у сумі 153,56 грн. та 11,48 грн. Згідно ст.. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно,які боржник повинен передати кредиторові у разі порушеннязобовязання.Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суминевиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 10% відповідно до п.4.2. договору, оскільки позивачем пропущений строк позовної давності передбачений ч.2 ст.258 ЦК України. Згідно ст.. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Судом встановлено, що вказаний автомобіль був придбаний позивачем у кредит, згідно кредитного кредитного договору з ПАТ «КРЕДОБАНК», який надав свою згоду на укладання договору оренди на зазначений автомобіль. Автомобіль марки Volkswagen T4, 2001 року випуску, д./н. ВН 4128 АХ, який належить [PERSON] був застрахований позивачем, що підтверджується договором добровільного страхування транспортного засобу від 20.10.2009р. №16-09-135-ТЗ з ЗАТ «Європейський страховий союз», де вигодо набувачем є ВАТ «Кредо Банк» на період з 23.10.2009р. по 22.10.2010р. де страховий платіж 3600 грн. (а.с.70-75), договором добровільного страхування транспортного засобу від 25.01.2011р. №30777 з ПАТ «Європейський страховий союз», де вигодо набувачем є позивач на період з 26.01.2011р. по 25.01.2012р. де страховий платіж 3840 грн.(а.с.78), договором добровільного страхування транспортного засобу від 25.01.2012р. №33105 з ПАТ «Європейський страховий союз», де вигодо набувачем є позивач на період з 26.01.2012р. по 25.01.2013р. де страховий платіж 3511 грн.(а.с.77), договором добровільного страхування транспортного засобу від 25.01.2013р. №35017 з ПАТ «Європейський страховий союз», де вигодо набувачем є позивач на період з 26.01.2013р. по 25.01.2014р. де страховий платіж 3418 грн.(а.с.76). Як вбачається з договорів оренди зазначеного вище транспортного засобу його умовами не було передбачено обовязок відповідача сплати страхових платежів за договорами добровільного страхування транспортного засобу. Тому суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача вказаних страхових платежів. Що стосується позовних вимог про стягнення коштів за ремонт автомобіля, то суд приходить до слідуючого висновку. Позивач надав суду копії заяв-нарядів , реалізаційних накладних , рахунків (ТОВ «ІНТЕРСЕРВІС»,) за період з травня 2010 -2013р.р. виписаних на імя [PERSON] (а.с., а також копію рахунку ТОВ «АС-Технік» від 11.07.2013р.(а.с.68) на суму 1190,89 грн. і на суму 2055,60 грн.(а.с.69). З заяви від 03.08.2013р. позивача на адресу директора МФ «Вікторія» ЛТД у вигляді ТОВ вбачається, що [PERSON] просив сплатити рахунки №АСС 0000822 від 11.07.2013р. на суму 2055,60 грн. та №АС 000082№ від 11.07.2013р. на суму 1190,89 грн. у звязку з проведенням діагностики ТЗ та його поломкою у звязку з тривалістю його експлуатацією.(а.с.23). В підтвердження понесених позивачем витрат по ремонту автомобіля позивачем надано довідки від СПД-фізичної особи [PERSON] від 25.05.2015р., СПД-фізичної особи [PERSON] від 21.05.2015р. за проведений ремонт в 2012-2013р.р., але без визначення за які саме ремонтні роботи були сплачені кошти позивачем. Таким чином неможливо ідентифікувати вказані суми з наданими копіями заяв-нарядів , реалізаційних накладних, рахунків. Також при цьому суд враховує пропущення позивачем строку позовної давності. Тому суд вважає, що ці позовні вимоги не підлягають задоволенню . Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязанаповинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач повязує свою вимогу про стягнення моральної шкоди у звязку з тим, що після звільнення він не зміг працевлаштуватись,зазнав душевних страждань та під час його робити водієм у відповідача у нього погіршилось стан його здоровя . Оскільки позивач не довів суду належними та допустимими доказами винних дій відповідача , і у чому саме він зазнав моральних і фізичних страждань, та враховуючи той факт що він погодився зі своїм звільненням, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди не підлягає задоволенню.

Outcome: partial