Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

Позивач [PERSON] до Департаменту патрульної поліції, Державного казначейства України про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що згідно протоколу про адміністративне правопорушення, 25 липня 2020 року у м.Харкові на вул.Полтавське Шосе, 202/1, він керував транспортним засобом та не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах», а саме зі смуги, яка вказує рух тільки праворуч здійснив рух прямо, чим порушив п.8.4 ПДР. Постановою старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Раменюк Р.О. серії ЕАМ №2871816 від 25 липня 2020 року [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 31.08.2020 року задоволено адміністративний позов [PERSON] , скасовано вищевказану постанову від 25 липня 2020 року та закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення. Рішення набрало законної сили. Оскільки лейтенант поліції притягнув [PERSON] до адміністративної відповідальності за ті дії, які він не вчиняв 25 липня 2020 року, а довів свою невинуватість позивач лише 31 серпня 2020 року, тобто напротязі всього цього періоду він доводив свою невинуватість перед державою в особі працівників патрульної поліції, тому йому було завдано моральних страждань, які полягали у приниженні честі, гідності, у нього постійно підвищувався тиск тоді, коли він бачив працівника поліції Раменюка Р.О. , був порушений нормальний життєвий ритм, він постійно думав про ситуацію, втратив нормальний сон, став роздратованим, а отже вважає, що йому була спричинена моральна шкода, яку він оцінює у 5000,00 грн. Позивач просить стягнути з держави через Державну казначейську службу України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь позивача 5000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями службової особи органу державної влади Департаменту патрульної поліції, та судовий збір. Ухвалою від 28.12.2020 року відкрито провадження у справі та постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. 22.01.2021 року від Головного управління Державної казначейської служби України у Полтавській області надійшов відзив на позов, у якому вони заперечують проти задоволення позовних вимог, оскільки ч.2 ст.2 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 1-1 частини 1 статті 2, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів, а такі умови не дотримані. Також позивачем не доведено наявність моральної шкоди, протиправну поведінку заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вину. 02.02.2021 року від Департаменту патрульної поліції в Харківській області надійшов відзив на позов, у якому позов не визнано з наступних підстав. У позовній заяві не обгрунтовано, не доведено належними, допустимими та достатніми доказами фактів завдання позивачу моральної (немайнової) шкоди внаслідок винесення відносно нього скасованої постанови, твердження з приводу того, що скасування постанови свідчить про незаконні дії посадової особи є необгрунтованими. Вони не є органом, що здійснює оперативно-розшукову діяльність та розслідування, тому до відповідача не може бути застосовано положення Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а вичерпний перелік випадків, який охоплюється положеннями частини 1 ст.1176 ЦК України на відповідача не розповсюджується. Згідно рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі №1-36/2001 зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди у таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Вважають, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди. Також зазначають, що позивачем не додано копії відповідних документів, які б підтвердили факт понесення позивачем судових витрат щодо надання професійної правничої допомоги адвокатом. Тому у задоволенні позову просили відмовити у повному обсязі. Ухвалою суду від 31.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання сторони не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час судового розгляду. Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача. Представники Державної казначейської служби та Департаменту патрульної поліції направили до суду заяви про розгляд справи без участі їх представників. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого висновку. Судом встановлено, що згідно постанови [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. Підставою для притягнення його до адміністративної відповідальності, як зазначено в постанові, було те, що він 25 липня 2020 року о 9 год. 15 хв. у м.Харкові Шоссе Полтавське, 202/1 км, водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом, не виконав вимоги дорожнього знаку 5.16 «Рух по смугах» та саме зі смуги яка вказує рух тільки праворуч здійснив рух прямо, чим порушив п.8.4 ПДР. Вважаючи таку постанову незаконною, позивач звернувся до суду з позовом за захистом своїх прав. Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 31.08.2020 року, адміністративний позов [PERSON] задоволено, скасовано постанову старшого лейтенанта поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Раменюка Романа Олександровича від 25 липня 2020 року серії ЕАМ №2871816 щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 гривень. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення. Рішення набрало законної сили 01 жовтня 2020 року. Позивач [PERSON] , після набрання рішенням законної сили, звернувся до суду, зазначаючи, що йому була нанесена діями відповідача моральна шкода, яка полягає у незаконному притягненні до відповідальності за дії , які він не вчиняв, що йому прийшлося з 25.07.2020 року по 31.08.2020 року доводити свою невинуватість, від чого йому було спричинено моральні страждання, які полягають у приниженні честі та гідності. Після цих подій у нього був порушений нормальний життєвий ритм. Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду, передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу). Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25.05.2016 року у справі № 6-440цс16. При складанні постанови про накладення адміністративного стягнення відносно позивача мало місце незаконне застосування до нього незаконного накладення штрафу. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. За таких обставин, суд вважає доведеним позивачем факт наявності моральної шкоди, що завдана йому провадженням у справі про адміністративне правопорушення та полягає у приниженні честі, гідності, моральних переживаннях, фізичних стражданнях, порушенні нормальних життєвих стосунків. Водночас при вирішенні питання про розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При вирішенні питання про розмір моральної шкоди, суд виходить з нетривалості порушення життєвого ритму позивача, пов`язаного з адміністративним провадженням у справі, а також незначний розмір штрафу 255 грн., що загрожував позивачу, що не міг суттєво вплинути на порушення нормальних життєвих стосунків, враховуючи матеріальний стан позивача. Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб у сумі 2270,00 грн.

Outcome: partial