Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-17 00:00:00

Позивач [PERSON], в особі представника [PERSON], звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання правочину удаваним обґрунтовуючи свої вимоги тим, що [INFO] померла її бабуся [PERSON], яка за життя, а саме 08.02.2002р. склала заповіт на користь позивача. Проте, після смерті такої довідалась, що 09.07.2008р. померла склала заповіт на користь відповідача. Оскільки померла за життя такої волі не виявляла, повідомляла тільки про те, що з відповідачем уклала договір довічного утримання, просила суд визнати заповіт від 09.07.2008р. удаваним правочином. До початку розгляду справи по суті представником позивача до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просив суд визнати заповіт, складений 08.02.2002р. померлою [PERSON] на користь позивача [PERSON] - дійсним; визнати заповіт, складений 09.07.2008р. померлою [PERSON] на користь відповідача [PERSON] - нікчемним; зобов»язати [PERSON] повернути майно, набуте за заповітом до попереднього стану. В обгрунтування чого посилався на те, що на початку жовтня 2011 року позивач, при зверненні до Борщівської державної нотаріальної контори, довідалась про те, що 04.08.2011 року, після смерті [PERSON] було видано свідоцтво на право на спадщину за заповітом на [PERSON], яка проживала по сусідству з померлою. Підставою для чого був заповіт від 09.07.2008р., посвідчений Ниврянською сільською радою. Проте, ще за життя померла [PERSON] повідомляла позивача про те, що уклала з відповідачем [PERSON] договір довічного утримання, та за здійснення такою догляду за нею віддіавала їй пенсію. Оскільки до дня смерті [PERSON] постійно спілкувалась з нею в телефонному режимі, крім того, незадовго до смерті навідувалась до неї, і за відсутності будь-яких повідомлень з сторони останньої щодо наміру скласти заповіт на користь відповідача, вважає, що заповіт складений 09.07.2008р. померлою [PERSON] на користь відповідача [PERSON] є таким, що не відповідає внутрішній волі спадкодавця та дії спадкодавця не були спрямовані на реальнее настання наслідків, так як [PERSON] такого заповіту взагалі не підписувала. А тому, вважає, що діями відповідача були порушені її законні права щодо володіння, користування та розпорядження належним їй за заповітом майном, оскільки вважає, що померла заповіту на [PERSON] наміру залишати не мала, як і наміру змінити свою волю шляхом видачі повторного заповіту на користь [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов, з підстав наведених у поданій до суду позовній заяві, підтримав повністю. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. При цьому, суду пояснив, що наведені позивачем обставини дійсності не відповідають - така з померлою до дня смерті по телефону не спілкувалась та до неї не навідувалась і догляд за нею не здійснювала. [PERSON] заповіт на користь відповідача уклала за власного волевиявлення. [PERSON] доглядала [PERSON], після смерті такої здійснила її поховання. Крім того, вказав, що мати представника позивача, господарство якої межує з господарством померлої [PERSON] претендує на частину земельної ділянки, яка знаходилась в користуванні померлої, з приводу чого в минулому неодноразово зверталась до органів місцевого самоврядування та правоохоронних органів. У зв»язку з тим, що її звернення позитивно для неї вирішені не були, фактично сім»я [PERSON], діючи від імені позивача, почала звертатися для вирішення спірного питання до суду. Так, спір, який вирішується судом є вже п»ятим по рахунку зверненням від імені позивача до суду. При цьому, стороною позивача постійно змінюються вимоги щодо спірного заповіту - так такий просили визнати недійсним, удаваним, крім того, просили визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину недійсним. Щодо визнання спірного заповіту нікчемним вважає, що підстави для цього відсутні, так як такі позивачем не наведені, як і докази, які б такі обставини стверджували - заповіт складений [PERSON] на користь відповідача складено особою, яка мала на це право, з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення. У зв»язку з чим, заповіт складений [PERSON] на користь відповідача не може бути визнано дійсним. Поряд з тим, просив суд застосувати до вирішення спірного питання строк позовної давності, оскільки як випливає із тверджень позивача про порушене право така довідалась у жовтні 2011 року, а з позовом до суду звернулась у 2017 році. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оглянувши оригінал заповіту від 09.07.2008 року, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, вихолячи з наступного. Відповідно до ст. 1257 ЦК України нікчемним є заповіт складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Як встановлено судом, що 09 липня 2008 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все належне їй майно, а також належні майнові права заповіла відповідачу [PERSON] Вказаний заповіт посвідчено секретарем Ниврянської сільської ради [PERSON]., зареєстровано в реєстрі № 275. [INFO] року [PERSON] померла. Заповіт, складений 09 липня 2008 року на ім»я відповідача [PERSON], за життя [PERSON] не змінювала і не скасовувала. Зазначені обставини в ході судового розгляду були стверджені оглянутими в судовому засіданні оригіналом вказаного заповіту, наданого на вимогу суду Борщівською державною нотаріальною конторою, оригіналом свідоцтва про смерть [PERSON] від 08 вересня 2010 р. виданного Ниврянською сільською радою, оригіналом свідоцтва про смерть [PERSON] від 12 травня 2017 р. виданного повторно Борщівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області. Поряд з тим, встановлено, що за життя [PERSON] проживала одиноко, через незадовільний стан здоров»я потребувала стороннього догляду, який за нею здійснювала відповідач [PERSON], в зв»язку з чим [PERSON] виявила волю щодо укладення на користь останньої заповіту і таку дію вчинила. Що в ході судового розгляду було стверджено показами свідків [PERSON], [PERSON]., [PERSON], які кожен зокрема, показали, що покійною до дня смерті опікувалась виключно відповідач - [PERSON], так як дочка покійної, яка також проживала в с. Нивра мала незадовільний стан здоров»я і тому не могла опікуватися матір»ю належним чином. Із зятем покійна перебувала у неприязних стосунках, а тому, з ним не спілкувалась. Онуки покійної проживали за межами села, до неї не навідувались. Позивач [PERSON] з села виїхала у 80 рр. двадцятого століття, і після того в село навідувалась рідко, [PERSON]. яка є її бабою, до дня смерті не доглядала. Крім того, свідок [PERSON]. суду показала, що у 2008 році обіймала посаду секретаря Ниврянської сільської ради, коли [PERSON] повідомила, що має намір скласти заповіт у користь [PERSON], яка проживала з нею по сусідству та доглядала за нею. Після чого, заповіт було складено, і такий [PERSON] до смерті не змінювала і не скасовувала. Наміру укласти з [PERSON] договір довічного утримання покійна не висловлювала. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільсьива. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заповіт, складений [PERSON] 09 липня 2008 року, був складений особою, яка мала на це права, з дотриманням вимог щодо його форми та посвідчення. А тому, такий не може бути визнаний нікчемним. Доказів, які б стверджували зворотнє чи спростовували вказані факти стороною позивача надано не було, не здобуто таких і в ході судового розгляду. Поряд з тим, суд вважає за необхідне відзначити той факт, що при зверненні до суду з позовом позивач, посилаючись на те, що проживає в іншій області, хворіє, та через скрутне матеріальне становище не мала змоги скористатися послугами кваліфікованого фахівця в галузі права, просила суд формально поновити строк на звернення до суду. Проте, суд не знаходить наведені позивачем обставини як підставу для поновлення строку для звернення із позовом до суду, у зв»язку з чим приходить до висновку, що позивач такий пропустив без поважних причин. Так, в ході судового розгляду встановлено, що в минулому позивач неодноразово, через своїх представників, які є адвокатами, тобто фахівцями в галузі права, зверталася до суду з приводу визнання заповіту укладеного [PERSON] 09.07.2008р. на користь [PERSON] то удаваним, то недійсним, крім того, щодо визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які мали місце в період з 7 липня 2011 року. Що позивачем, при зверненні до суду у 2017 році повідомлено не було, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 131 ЦПК України відповідно до якої сторони до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті, зобов'язані повідомити суд про всі відомі їм рішення судів, що стосуються предмету спору, а також про всі відомі їм незавершені судові провадження, що стосуються предмету спору. А отже, посилання позивача на ту обставину, що вона не мала змоги скористатись допомогою фахівця в галузі права, суд не знаходить такою, що відповідає дійсності. Поряд з тим, позивач на навела та належним чином не довела обставини, які б стверджували той факт, що з жовтня 2011 року остання хворіла, в зв»язку з чим не мала змоги звернутися до суду. Виходячи з наведеного вище, на підставі ст. ст. 73, 203, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed