Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

Позивач [PERSON] 21 червня 2019 року звернувся до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, мотивуючи це тим, що після смерті [INFO] рідного діда позивача [PERSON] , в управління спадковим майном вступила рідна бабця позивача [PERSON] , котра померла [INFO] , після чого відкрилась спадщина, яка, зокрема, складається з права на земельну частку (пай). На вказану спадщину [PERSON] має право як спадкоємець за заповітом. Через те, що [PERSON] не завершила оформлення свого права на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво на право на спадщину на земельну частку (пай), хоча спадщину прийняв у встановленому законом порядку. В ході підготовчого судового провадження 18 жовтня 2019 року до суду була подана позовна заява від [PERSON] та [PERSON] із зміненими вимогами. Позивачка [PERSON] вказує, що являється спадкоємцем померлого [PERSON] , оскільки є його донькою і має право на обов`язкову частку. Позивач [PERSON] змінив свої позовні вимоги, просить визнати йогона право на спадщину на земельну частку (пай) в рівних частках із спадкоємцем [PERSON] . Позивач [PERSON] у судовому засідання змінені вимоги підтримав. Представник позивачки [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги підтримала. Представник відповідача Клубівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в поданій письмовій заяві просив справу розглядати за відсутності представника сільської ради, проти заявлених вимог не заперечував. Представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Вивчивши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. В зв`язку з тим, що спадкодавець [PERSON] помер у 1996 році, а спадкоємець фактично прийняв спадщину у той же час, суд приходить до висновку, що до даних правовідносин необхідно застосувати норми Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року. Відповідно до ст. 525 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 527 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 534 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до ст. 529 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Згідно вимог ст. 535 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи. Після смерті [PERSON] спадщину прийняла у встановленому порядку його дружина [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 112/1996, наданої на запит суду. Відповідно до матеріалів вказаної спадкової справи [PERSON] 12 квітня 2002 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» с. Васьківці Ізяславського району Хмельницької області у розмірі 3,13 умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату серії РН № 921549, виданого Ізяславською держадміністрацією 25 січня 2002 року. Відповідно до інформації відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 97-22-0.25-562/161-19 від 27 березня 2019 року, копія якого додана до матеріалів справи, [PERSON] не провела переоформлення сертифіката на право на спадщину на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого додана до матеріалів справи. Правовідносини, які виникають у зв`язку із спадкуванням регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України «Спадкове право», а тому суд приходить до висновку про доцільність застосування у даному випадку норм, які містяться у книзі шостій Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог ст. 1223 Цивільного Кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За вимогами ст. ст. 1258, 1262 Цивільного Кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово; у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 Цивільного Кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). [PERSON] являється донькою померлих [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про смерть, про народження, про одруження, копії яких додані до матеріалів справи. [PERSON] з 01 травня 2003 року встановлена перша група інвалідності, що підтверджується довідкою Шепетівської мр. МЕСК від 06 травня 2003 року, копія якої додана до матеріалів справи. Таким чином суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері [PERSON] . [PERSON] являється спадкоємцем [PERSON] за заповітом та прийняв спадщину у встановленому законом порядку, що підтверджується копією спадкової справи № 337-2004, наданою на запит суду. У ст. 1 ЦПК України вказано, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Повноваження в галузі земельних відносин визначені у главах 2 та 3 Земельного кодексу України. Згідно ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п. 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За життя [PERSON] набула право на земельну частку (пайу землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Зоря» с. Васьківці Ізяславського району Хмельницької області у розмірі 3,13 умовних кадастрових гектарах відповідно до сертифікату серії РН № 921549 , виданого Ізяславською держадміністрацією 25 січня 2002 року [PERSON] , як спадкоємець за законом, що підтверджується копією спадкової справи № 112/1996, наданої на запит суду. Разом з тим [PERSON] не завершила оформлення свого права на вказаний сертифікат, що підтверджується інформацією відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 97-22-0.25-562/161-19 від 27 березня 2019 року, копія якого додана до матеріалів справи. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що права спадкоємців [PERSON] підлягають захисту. Відповідно до ст. 548 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. За вимогами ст. 549 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 561 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. За вимогами ч. 1 ст. 1278Цивільного Кодексу України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Відповідно до ст. 1296 Цивільного Кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином суд вважає, що слід визнати право власності [PERSON] та [PERSON] на земельну частку (пай) в порядку спадкування у рівних частках.

Outcome: approved