Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 29.03.2019р звернувся до суду з дійсним позовом, вказуючи, що з 08 липня 2016 року по 17 липня 2017 року він працював у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» (назву змінено на АТ «Українська залізниця»), відповідача у справі, складачем поїздів 6 розряду виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати йому заробітну плату, хоча і продовжував її нараховувати, тому станом на 17.07.2017р розмір нарахованої, але не виплаченої йому заробітної плати за період з 01.03.2017р по 17.07.2017р становить 27290,28грн (за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів до виплати належить 21583,39грн), яку відповідач добровільно сплатити відмовляється. Зважаючи на викладене позивач просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за період з 01.03.2017р по 17.07.2017р в розмірі 21583,39грн. Позивач свої вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі. [PERSON] , представник відповідача, в судове засідання не з`явився по невідомим суду причинам, та надав суду відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що у зв`язку з захопленням невідомим особами адміністративної будівлі та виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у м.Донецьк, Луганськ у відповідача з 20.03.2017р відсутній доступ до документації підприємства, до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. За цим фактом за заявою відповідача порушено кримінальне провадження №12017050420000286 за ознаками ст.341 КК України. Зазначає, що настання форс-мажорних обставин 20.03.2017р унеможливлює виконання відповідачем своїх зобовязань згідно ст.ст.47, 83, 115, 116 КЗпП України. Науково - правовим висновком торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16.01.2018р щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі. Просить суд у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та перевіривши надані сторонами докази, суд вважає позов обѓрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5\~ЦПК України). Стаття 12\~ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Суд на підставі ст.ст.12, 13, 81\~ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст.82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу\~в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до копії трудової книжки, з 08 липня 2016 року позивач був прийнятий на посаду складача поїздів 6 розряду виробничого підрозділу «Станція Дебальцеве-Сортувальна» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця». Згідно наказу від 10.07.2017р №7811/Д11-ос [PERSON] звільнено 17 липня 2017 року у зв`язку зі скороченням штату на підставі п.1\~ст.40 КЗпП України. На підтвердження не виплаченої заробітної плати [PERSON] , останнім надані суду Індивідуальні відомості про застраховану особу та довідка, згідно до якої: за період з березня по липень 2017 року включно, сума нарахованої заробітної плати складає 27290,28грн, з яких: за березень 2017р 4512,27грн; за квітень 2017р 2482,64грн; за травень 2017р 3289,48грн; за червень 2017р 3289,48грн; за липень 2017р 13716,41грн. Сума заборгованості (сума до виплати) з березня по липень 2017 року включно складає в загальному розмірі 21583,39грн, з яких: за березень 2017р 3588,07грн; за квітень 2017р 1974,15грн; за травень 2017р 2615,74грн; за червень 2017р 2615,74грн; за липень 2017р 10789,69грн. Відповідно повідомлення із Головного управління ДФС у Донецькій області від 18.07.2019р №б/н убачається, що [PERSON] за перший квартал 2017 року нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 9794,10грн. Отже, встановлено, що заборгованість по заробітній платі позивачу за період з 01.03.2017р по 17.07.2017р в розмірі 21583,39грн, не виплачена. Відповідно до вимог ст.116\~КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (зокрема, наприклад, справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви №68385/10 та 71378/10, а також справа «[PERSON] Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N942527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/ «правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст.1 Протоколу №1 є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені. Таким чином, з огляду на те, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП, Законам України «Про оплату праці», позивач перебував з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, але при звільненні не отримав всі належні йому платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського Суду з прав людини та нормам діючого законодавства України. Відповідно до норм ст.ст.115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. При вирішенні справи суд зазначає, що відповідач, належними та допустимими доказами не спростував відомості, наведені в документах, наданих позивачем, та не надав доказів, що відомості, які відображені в них, є недостовірними. Пунктом 27 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~№2\~від 12.06.2009р передбачено,\~що виходячи\~з принципу\~рівноправ`я\~сторін та\~враховуючи обов`язок\~кожної сторони\~довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. У зв`язку з цим суд відхиляє посилання відповідача на відсутність первинної документації, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо лежить на роботодавці, а не на працівникові. За цих обставин втрата підприємством первинних документів не позбавляє його обов`язку здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, тим більше, що відповідачем не надано суду жодних доказів того, що він у будь-який спосіб намагався виправити цю ситуацію. Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позивач довів наявність заборгованості відповідача з виплати йому заробітної плати за період з березня по липень 2017 року включно, зокрема: за березень\~- 4512,27грн, за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів 3588,07грн; за квітень\~ 2482,64грн, за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів 1974,15грн; за травень\~ 3289,48грн, за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів 2615,74грн; за червень\~ 3289,48грн, за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів 2615,74грн; за липень\~ 13716,41грн, за вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів 10789,69грн, а всього\~в розмірі 21583,39грн. З цієї суми вже вираховані обов`язкові платежі та податки. За таких обставин, заявлені вимоги про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати підлягають задоволенню в повному обсязі, та з відповідача, у межах заявлених позивачем позовних вимог, необхідно стягнути заборгованість із заробітної плати за період з березня по липень 2017 року включно у сумі 21583,39грн. Відповідно до ст.141\~ЦПК України суд\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідача\~на користь\~держави судовий збір в сумі 768,40грн.

Outcome: approved