Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

Позивач 25 квітня 2014 року звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини посилаючись на те, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2006 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. На теперішній час шлюбні стосунки припинено. Родина розпалась з причини того, що сторони не знаходили взаєморозуміння між собою, спільне господарство не ведеться. Вона прийшла до висновку, що шлюб зберегти неможливо. Дитина знаходиться на її утриманні, відповідач добровільної матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки працездатний. Просить розірвати шлюб з відповідачем, стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу) відповідача, починаючи з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підтримала, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, додатково суду пояснила, що дитина проживає разом із нею в квартирі, яка належить її батькам. Просила прізвище після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував, суду пояснив, що на момент розгляду справи офіційно не працює. Суд заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи приймає рішення про задоволення позову, оскільки це не суперечить нічиїм правам та законним інтересам. Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем, який зареєстровано 14.10.2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане та зареєстроване 14.10.2006 року за №68 відділом реєстрації актів цивільного стану Старобешівського районного управління юстиції Донецької області, зберегти неможливо з причини того, що між сторонами відсутнє взаєморозуміння у різноманітних сферах подружнього життя, що свідчить про те, що подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане та зареєстроване 22.10.2010 року за №61 Виконкомом Новосвітської селищної ради Старобешівського району Донецької області. Батьком в свідоцтві про народження дитини записаний відповідач. Дитина знаходиться на утриманні позивача. Відповідач допомогу на утримання дитини не здійснює, хоча має таку можливість, оскільки працездатний. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідноі ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме: неповнолітня дитина здорова, мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач здоровий, не має інших аліментних зобов'язань та непрацездатних членів родини, і приходить до висновку, що доцільним буде стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.04.2010 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З урахуванням викладеного, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 243,60 грн. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved