Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

Позивач [PERSON] 14.02.2017 року звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона з відповідачем проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з квітня 2014 року по січень 2016 року. Відповідач [PERSON] є рідним батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З січня 2016 року відносини між позивачем та відповідачем були припинені, останній перестав підтримувати відносини із донькою, жодних коштів на її утримання не надає, аліменти не сплачує, не цікавився її життям, здоров'ям та потребами. Відповідач від виховання своєї дитини самоусунувся, ухиляється та не виконує батьківських обов'язків щодо матеріального утримання дитини, її оздоровлення, розвитку, байдужий до її подальшої долі. Позивач просить суд позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. До суду надала заяву про можливість закінчення судового розгляду справи без її участі. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про час і місце судового засідання, в судове засідання не з'явився та причин своєї неявки суду не повідомив, відповідно до вимог ст. 224 ч. 1 ЦПК України суд ухвалив проведення заочного розгляду даної справи. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Мирноградської міської ради Донецької області в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON], в період з квітня 2014 року по січень 2016 року, проживав з її рідною донькою [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу у м. Донецьку. [INFO] року у них народилася спільна дитина - донька [PERSON]. ЇЇ донька [PERSON], в січня 2016 року перестала мешкати з відповідачем і переїхала до м. Мирноград, через постійні сварки та зловживання спиртними напоями відповідачем. З цього часу відповідач участі у вихованні та матеріальному забезпечені дитини не приймає, аліменти стягненні за рішенням суду на утримання дитини не сплачує. Крім того, [PERSON] на прохання [PERSON] навіть не передав дитячі речі, які залишилися в м. Донецьку. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та свідка, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 05.11.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Димитровського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народилася [INFO] року, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16.08.2016 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючі з 29.07.2016 року і до повноліття дитини. Згідно наданого Краматорським міським відділом ДВС Головного територіального управління юстиції в Донецькій області розрахунку, заборгованість по аліментам [PERSON] по виконавчому листу Димитровського міського суду Донецької області по справі № 2/226/59/2016 від 16.08.2016 року станом на 13.08.2017 року складає 19257 грн. 81 коп. Відповідно до довідки № 7358 від 19.04.2016 року, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Мирноградської міської ради і отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні, розмір якої складає 860 грн. 00 коп. Згідно довідки № 17516 від 10.01.2017 року, [PERSON] взята на облік в м. Мирноград Донецької області разом із малолітньою донькою [PERSON], [INFO], як особа що переміщена з тимчасово окупованої території України, району проведення антитерористичної операції та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення та зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Згідно довідки №4903 від 21.12.2016 року, виданої виконкомом Мирноградської міської ради, неповнолітня [PERSON], [INFO], мешкає разом із матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно побутової характеристики за формою-15, наданої комітетом органів самоорганізації населення м. Мирноград, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON], [INFO], та сином [PERSON], [INFO]. Скарги з боку сусідів відносно [PERSON] не надходили, остання не працює, оскільки знаходиться в декретній відпустці, спиртними напоями не зловживає, веде здоровий образ життя. Рішенням виконкому Мирноградської міської ради Донецької області № 001 від 12.01.2017 року затверджено висновок Органу опіки та піклування Мирноградської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1987 року народження, по відношенню до його малолітньої доньки, [PERSON], [INFO]. Як вбачається з вищевказаного висновку, [PERSON] 1987 року народження, ніяким чином не опікується своїм малолітнім сином [PERSON], [INFO], з січня 2016 року не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не контролює її підготовку до самостійного життя. Всі ці факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком та свідомого нехтування ним своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно до ст. 20 Конвенції дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних якнайкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу, що надаються державою. Статтею 27 Конвенції передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплені обов'язки батьків по вихованню та розвитку дітей, у числі яких передбачені турбота про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя. Ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, установленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 постанови пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З метою захисту найвищих інтересів дитини, для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, а також рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, суд вважає, що позов про позбавлення відповідача батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено доказами, що відповідач протягом тривалого часу дитину не відвідує, не займається її вихованням та не цікавиться її життям, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. На підставі викладеного,

Outcome: approved