Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Позивач [PERSON] 10.03.2015 року звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 30.07.2013 року між ним та [PERSON] укладений договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2008. Предметом договору є житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Глеюватка, вул. Кірова, 68, земельні ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,2250 га та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства площею 0,0740 га. В п. 4.4 вказаного договору нотаріусом зазначено про надання письмової заяви про згоду на укладення цього договору [PERSON], яка проживає однією сімєю з [PERSON] Позивач вважає вказаний пункт договору недійсним на підставі п.1 ст. 229 ЦК України через помилку щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки на момент укладення договору відповідач не була його дружиною, а отже в неї не виникло право на вказаний житловий будинок. Житловий будинок є його особистою власністю, придбаний за його власні коши, які він частково накопичив та частково одержав від продажу квартири, розташованої за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Космонавтів, 22/45. У звязку з помилкою нотаріуса, яка без достатніх правових підстав внесла в договір купівлі-продажу п. 4.4 про згоду на укладення договору [PERSON], що породило виникнення права власності у вказаної особи, відповідач незаконно мешкає у житловому будинку, хоча сторони вже давно на підтримують жодних відносин. Відповідач не є членом сімї власника відповідно до ст. 64 ЖК України, а тому не має права користування житловим приміщенням, одноосібним власником якого є позивач, в звязку з чим він просить усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення відповідача з будинку №67 по вул. Кірова в с. Глеюватка Криворізького району на підставі ст. 116, 107 ЖК України. Позивач стверджує, що спільне сумісне проживання сторін не можливе, оскільки відповідач постійно влаштовує сварки, через що стан здоровя позивача погіршується, а тому він вимушений проживати окремо у сторонніх людей. На даний час життєві обставини позивача змінилися і він вирішив продати житловий будинок, однак відповідач добровільно виселитися не бажає, стверджуючи, що будинок є їх спільною сумісною власністю. В разі виселення відповідач не буде позбавлена права на житло, оскільки вона є власником іншої квартири [ADDRESS]. Таким чином, позивач просить: - визнати недійсним п. 4.4 договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу, який посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] 30.07.2013 року та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за №2008, де зазначено: «[PERSON], яка проживає однією сімєю з [PERSON], надала письмову заяву про згоду на укладення цього договору до його підписання, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 30 липня 2013 року за р.№2007»; - усунути перешкоди у користуванні власністю: житловим будинком з господарчими та побутовими будівлями та земельною ділянкою, розташованими за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Глеюватка, вул. Кірова, 67, шляхом примусового виселення [PERSON] В судовому засіданні позивач та його представник за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні. Відповідач та її представник [PERSON] позовні вимоги не визнали. Заперечуючи проти позову відповідач зазначила, що з вересня 2012 року проживала однією сімєю без укладення шлюбу з позивачем [PERSON] в її квартирі за адресою: вул. Мусорського, 8/27 в м. Кривий Ріг. На час купівлі будинку в липні 2013 року вони спільно проживали майже рік, мали спільний бюджет, взаємні права та обовязки, тобто жили як сімя, мали подружні стосунки. При укладанні 30.07.2013 року договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу житлового будинку за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Глеюватка, вул. Кірова, 67, [PERSON] представив її нотаріусу як громадянську дружину, тому нотаріус відповідно до п. 4.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України відібрала від неї заяву про згоду на купівлю будинку, на придбання якого вона також вклала особисті кошти, накопичені з її першим чоловіком. В житловий будинок вона вїхала на правах члена сімї власника, за його пропозицією, де продовжували вести спільне господарство, спільний бюджет, піклуватися один про одного. На даний час їх відносини змінилися, позивач змушує її покинути спільний будинок, вживає заходів щодо неможливості спільного проживання, влаштовуючи скандали та спричиняє їй тілесні ушкодження. Однак, вона на підставі ст. 156 ЖК України має рівні з позивачем права щодо користування житловим приміщенням, правил спільного життя не порушує, а тому законні підставі для її виселення відсутні. Відповідач та її представник просять відмовити в задоволенні позовних вимог. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши докази, які містяться в письмових матеріалах справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 липня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу з розстрочкою платежу, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 2008 (а.с. 8-9). Згідно вказаного договору [PERSON] придбав житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, с. Глеюватка, вул. Кірова, 67, земельну ділянку площею 0,2250 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельну ділянку площею 0,740 га для ведення особистого селянського господарства за цією ж адресою. В пункті 4.4. Договору визначено, що [PERSON], яка проживає однією сімєю з [PERSON], надала свою письмовою заяву про згоду на укладення цього договору до його підписання, справжність підпису на якій засвідчено нотаріально приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] 30 липня 2013 року за р.№2007. У вказаній заяві про згоду на укладення договору купівлі-продажу [PERSON] вказала, що з [PERSON] шлюб не реєстрували, однак з 01 вересня 2012 року проживають однією сімєю і ведуть спільне господарство. Також в заяві вказано, що житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та земельні ділянки, які є предметом договору, будуть їхньою з [PERSON] спільною сумісною власністю як такі, що набуваються ними у період проживання однією сімєю за сумісні кошти (а.с. 174). 21.11.2013 року за вказаним договором купівлі-продажу від 30.07.2013 року був проведений повний розрахунок, про що свідчить заява [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені продавця [PERSON] (а.с.10), та про що [PERSON] зазначив, будучи допитаним в якості свідка в судовому засіданні. При цьому він також вказував, що з [PERSON] була досягнута домовленість про продаж домоволодіння за 18 000 доларів США, з яких 2000 доларів США він сплатив при укладенні договору, потім через деякий час - 16 000 доларів, а в листопаді останню суму за переоформлення домоволодіння. При укладенні договору купівлі-продажу 30.07.2013 року в нотаріальній конторі також була присутня співмешканка позивача [PERSON], однак при передачі грошей в окремій кімнаті її не було. Після повного розрахунку за договором купівлі-продажу 21.11.2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені відомості про реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок з господарчими та побутовими будівлями та земельні ділянки, які були предметом договору купівлі-продажу від 30.07.2013 року (а.с. 11-14, 30-31). Позивач стверджує, що придбав будинок за власні кошти, продавши належну йому квартиру за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Космонавтів, 22/45 за 16 000 доларів, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 26.10.2013 року (а.с. 15). Факт передачі вказаної суми грошей за квартиру позивачу підтвердила свідок [PERSON], яка також стверджувала, що [PERSON] повідомляв їй про намір придбати приватний будинок для сумісного проживання з жінкою. Про те, що [PERSON] придбав будинок за власні кошти, які отримані від продажу квартири та накопичені за рахунок продажу меду з пасіки, яку утримував позивач, в судовому засіданні стверджувала і свідок [PERSON], яка є рідною сестрою позивача. Тому, позивач вважає житловий будинок особистою приватною власністю, та наполягає, що нотаріус без достатніх правових підстав внесла в договір купівлі-продажу пункт про згоду відповідача на купівлю будинку та просить визнати його недійсним на підставі п. 1 ст. 229 ЦК України. Частиною 1 ст. 229 ЦК України встановлено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Згідно ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Відповідно до п. 4.2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо правовстановлюючий документ оформлений на імя одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Статтею 74 СК України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Отже, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] при посвідченні договору купівлі-продажу з розстрочкою платежу від 30.07.2013 року, зясувавши, що [PERSON] та [PERSON] проживають однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, про що їй повідомили сторони безпосередньо під час укладення договору,

Outcome: dismissed