Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

Позивач 27 червня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому зазначив, що відповідачі проживаючи за адресою: [ADDRESS], користуються послугами водопостачання та водовідведення, однак оплату за надані позивачем послуги не здійснюють, незважаючи на неодноразові нагадування. У зв'язку із цим позивач був змушений звернутися до суду і просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість по оплаті за послуги водопостачання та водовідведення з урахуванням трьох відсотків річних та інфляційного збільшення боргу в сумі 16333,16 грн. станом на 01.05.2017 року. Від представника позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини неявки суду не повідомили. З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню по наступних підставах. Встановлено, що [PERSON], [PERSON]зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с.18,19). Відповідачі користуються послугами водопостачання та водовідведення, [PERSON]є основним квартиронаймачем, на його ім`я відкритий особовий рахунок № [NUMBER], відповідачі повинні сплачувати надані послуги щомісячно. Через несплату рахунків за послуги водопостачання та водовідведення у відповідачів станом на 01.05.2017 року виникла заборгованість в сумі 16333,16 грн. (а.с.6-9). Згідно з п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. За таких обставин суд доходить висновку, що відсутність укладення договору з позивачем не позбавляє [PERSON], [PERSON]обов'язку оплачувати надані їм послуги. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016р. №6-2951цс15, а тому має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права відповідно до ч. 1 ст. 3607 ЦПК України. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. На підставі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку, в результаті неналежного виконання зобов'язань щодо оплати послуг водопостачання та водовідведення станом на 01.05.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 16333,16 грн., яка складається з: заборгованості з водопостачання у розмірі 10456,71 грн., інфляційні втрати у розмірі 5018,71 грн. та 3 % річних у розмірі 857,74 грн. Враховуючи вищевказане, беручи до уваги, що відповідачі всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надали суду доказів сплати заборгованості перед позивачем, суд доходить висновку про достатність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, з відповідачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1600 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved