Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-09 00:00:00

Позивач 17.10.2016 року звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому, посилаючись на вимоги ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України , просив визнати недійсним договір № 1894 від 13 травня 2008 року укладений між [PERSON] та [PERSON] купівлі-продажу Приватного науково-виробничого малого підприємства «Енергія» , як єдиного майнового комплексу. Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що вказаний договір є таким, що містить ознаки недійсності так і нікчемності, оскільки був укладений [PERSON] як ліквідатором Приватного науково-виробничого малого підприємства «Енергія» після втрати повноважень ліквідатора на підставі постанови Господарського суду Запорізької області від 13 травня 2008 року у справі № 19/277/07 ; вчинив відчуження корпоративного права, що виходить за межі повноважень ліквідатора; вчинив відчуження цілісного майнового комплексу боржника, яке складалося лише з права на постійне користування земельною ділянкою, яка перебуває у комунальної власності, таким чином розпорядився земельною ділянкою, яка не входить до ліквідаційної маси, без відповідних повноважень та в порушення встановленого Земельним Кодексом України публічного порядку і з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства. Оскільки право на постійне користування відповідно ліквідаційному балансу зазначене в оспорюваному договорі поширювалося на земельну ділянку кадастровий номер 2321581400:13:004:0023, набуту у власність [PERSON], а рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03.09.2015 року визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, і витребувано її у нього, позивач вимушений звернутися до суду за захистом порушеного права з метою застосування наслідків нікчемного правочину. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала в повному обсязі, зазначивши, що права та інтереси позивача оспорюваним договором не порушені, оскільки він не є стороною договору , крім того [PERSON] пропущено строк позовної давності, оскільки він вже звертався в 2010 року з позовом до Жовтневого районного суду з позовом про визнання вказаного договору недійсним і в ході розгляду вказаної справи судом досліджувалася постанова Господарського суду Запорізької області від 13 травня 2008 року у справі № 19/277/07. Відповідач [PERSON] позов не визнав в повному обсязі з підстав зазначених представником відповідача [PERSON]. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити. Третя особа приватний нотаріус ЗМНО [PERSON] та представник Вільнянської районної державної адміністрації, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи , до судового засідання не з»явилися, в зв»язку з чим справу розглянуто на підставі ст. 169 ЦПК України у їх відсутність, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Суд, вислухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається , що 13 травня 2008 року між [PERSON], як ліквідатором Приватного науково-виробничого малого підприємства «Енергія», та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу Приватного науково-виробничого малого підприємства «Енергія» , як єдиного майнового комплексу (а.с.5). Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області у справі 0805/6809/12 від 05.05.2015 року , яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року , визнано незаконними та скасовано розпорядження голови районної державної адміністрації № 791 від 27.11.2006 року «Про продаж земельної ділянки громадянину [PERSON]С.» та № 854 від 06.12.2006 року «Про внесення змін до розпорядження голови районної державної адміністрації від 27.11.2006 року № 791»;визнано недійсним та скасовано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 260365 , виданий Вільнянською райдержадміністрацією [PERSON]; скасовано державну реєстрацію речового права на земельну ділянку площею 1,9880 га, кадастровий номер земельної ділянки 2321581400:13:004:0023, цільове призначення: розміщення ангарів, розташовану в Вільнянському районі Запорізької області, зареєстрованого за [PERSON] ; витребувано у [PERSON] на користь Приватного науково-виробничого малого підприємства «Енергія» ([ADDRESS], ЄДРПОУ 20484425) земельну ділянку, що знаходиться в постійному користуванні позивача ; зобов'язано позивача звільнити земельну ділянку, що знаходиться в постійному користуванні Приватного науково-виробничого малого підприємства «Енергія» (м. Запоріжжя, [ADDRESS], ЄДРПОУ 20484425). На виконання вказаного рішення суду винесене розпорядження голови Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області № 659 від 14.11.2016 року. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК вимога про визнання правочину недійсним може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Статтею 216 ЦК передбачено загальні наслідки недійсності правочину: недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Разом із тим ч. 3 ст. 216 ЦК передбачено, що загальні наслідки недійсності правочину застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. [PERSON] подаючи позов у власних інтересах, , як на обґрунтування вимог про визнання оспорюваного правочину недійсним, посилався на те, що спір, який виник, зачіпає інтереси держави, а земельна ділянка безпідставно вибула із його власності . ЦК передбачено засади захисту права власності. Зокрема, згідно зі ст.\~387 ЦК власнику надано право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Оскільки добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком правочину, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з незаконного володіння. Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого статтями 215, 216 ЦК. У разі встановлення наявності речово-правових відносин до таких відносин не застосовується зобовязальний спосіб захисту. У зобовязальних відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені статтями 387, 388 ЦК, які дають право витребувати майно в набувача. Відповідно до ст. 16 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач згідно ст. 10 ЦПК зобовязаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. При цьому юридично важливою обставиною є доведення факту добросовісності чи недобросовісності набувача майна. Враховуючи , що позов предявлено особою, яка не була стороною оспорюваного договору ,як підставу позову [PERSON] послався на положення ст. ст. 203,215,228 ЦК України , земельна ділянка не може бути передана власнику в порядку застосування загальних наслідків, передбачених ст. 216 ЦК, оскільки ані [PERSON] ані Вільнянська районна державна адміністраціяне є власниками земельної ділянки площею 1,9880 га, кадастровий номер земельної ділянки 2321581400:13:004:0023, що встановлено судовим рішенням , суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed