Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

Позивач 12 вересня 2019 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Третьої Полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Тетяни Андріївни, Виконавчий комітет Подільської районної у м.Полтаві ради, Територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради, про визнання права власності на спадкове майно та визначення порядку користування спільним майном та земельною ділянкою. У судовому засіданні представник позивача адвокат Оніпко Є.А. позовні вимоги підтримав в повному обсязі, однак просив суд судові витрати покласти на позивача. Від відповідача [PERSON] надійшла заява, якою позовні вимоги визнаються в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Веретельник О.А. підтримав заяву відпоідача про визнання позову. Від третьої особи: Виконавчого комітету Подільської районної у м.Полтаві ради надійшла заява про розгляд справи без їхньої участі, при розляді справи покладаються на розсуд суду. Не з`явилася треті особи: державний нотаріус Третьої Полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А. та представник Територіальна громада міста Полтави в особі Полтавської міської ради, не повідомивши суду про причини неявки, хоча завчасно та належним чином були повідомлені про день та час судового засідання. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Фактичне визнання відповідачами пред`явленого позову, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до абз.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позов слід задовольнити повністю з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок був придбаний [PERSON] та [PERSON] в період шлюбу, а тому в силу ст. 60 СК України належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Під час укладання договору купівлі-продажу будинку, останній був оформлений на Відповідачку. Померлий [PERSON] за життя не отримав документу про належність йому 1/2 частини вищевказаного будинку з надвірними будівлями. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та в третій Полтавській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа. За життя, [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено 06.06.2014 року державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А. та зареєстровано в реєстрі за №1-305. Відповідно до заповіту, померлий [PERSON] заповів все належне йому майно та те майно на яке він по закону має право, у тому числі належну йому частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] - [PERSON] [INFO] . На виконання вимог закону, позивач звернулась з заявою про прийняття спадщини за місцем відкриття спадкової справи, а саме до Третьої Полтавської державної нотаріальної контори, одночасно з цим Відповідачка подала нотаріусу заяву, про те, що вона відмовляється від спадщини за померлим [PERSON] 09.07.2019 року позивачем, від державного нотаріусу Третьої Полтавської державної нотаріальної контори Шендрик Т.А., було отримано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, відповідно до якої, їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлого [PERSON] (а.с.15) Підставою відмови у вчиненні нотаріальної дії була відсутність правоустановчого документу [PERSON] щодо належності йому 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Крім того, усі оригінали документів на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] знаходяться у Відповідачки. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що встановлено ч.1 ст. 61 СК України. Згідно ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зі змісту ч.1 ст. 70 СК України слідує, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. Проаналізувавши зазначені норми чинного законодавства, суд приходить до висновку, що будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, а саме Відповідачки та померлого [PERSON] , оскільки будинок було придбано в період шлюбу, а тому частки кожного з них у будинку становлять по 1/2 частині. Факт придбання спірного будинку в шлюбі між Відповідачкою та [PERSON] підтверджується в тому числі постановою нотаріусу про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Крім того даний факт не заперечується Відповідачкою, а тому в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. З вищевикладених норм закону вбачається, що померлий [PERSON] мав повне право розпорядитися в заповіті своїм правом на 1/2 частину спільного сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу (ст. 63 СК України). Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст.328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1217Цивільного кодексуУкраїни спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1268 Цивільного кодексуУкраїни, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно дост.1297Цивільного кодексуУкраїни спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). З приводу позовної вимоги, щодо визначення порядку користування житловим будинком, господарськими будівлями та спорудами, земельною ділянкою площею 451 м2 за адресою: [ADDRESS] , суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно зі ч. 1, 3, 4 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ N 7 від 04.10.91 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. З метою визначення можливих варіантів користування житловим будинком з надвірними будівлями та земельною ділянкою, Позивачем були поставлені відповідні питання судовому експерту в рамках судової земельно-технічної та будівельно технічної експертизи №39 від 22.08.2019 року. Виходячи з результатів проведеної експертизи Позивач пропонує такий порядок користування житловим будинком та надвірними будівлями, який фактично склався на даний момент: Виділяється в користування [PERSON] Літера по плану№ приміщенняНайменування приміщень, будівель, спорудОціночна вартість (грн.)Площа приміщень будинку (кв.м) А-11-1Кухня224136,5 1-2Кімната196555,7 1-3Кімната5517116,0 1-4Веранда286208,3 а2-Погріб38544.6 В-Гараж2081519.3 Усього150527 - Виділяється в користування [PERSON] А-12-1Кухня231036,7 2-2Кімната189655,7 2-3Кімната5482616,0 а1-Погріб38544.6 Б-Сарай3650535.5 Усього137252 Виділяється в спільному користуванні А-12-4Веранда272407,9 2-5Санвузол120693,5 ІІТамбур141374,1 Г Вбиральня3810 Е Навіс33207 №1-Ворота огорожі4260- №2-Огорожа3671- 98394 Слід вказати, що варіант користування житловим будинком та надвірними будівлями викладений у Варіанту 2, відповідає фактичному користуванню співвласниками майном, а тому при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна слід враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, необхідно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Стосовно варіантів користування земельною ділянкою, то Позивач пропонує, а Відповідач, визнаючи позов, підтримала визначити наступний порядок користування земельною ділянкою, який відповідно до висновку судового експерта в експертизі визначається, як Варіант №2: В спільне користування пропонується земельна ділянка площею 287 м2 (на плані жовтого кольору) для проходу; згідно частини 2 ст.372 ЦКУ і частини 5 ст.89 ЗКУ. В користування [PERSON] пропонується виділити частини земельної ділянки (на плані синього кольору). Безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 82м2 (49+15+18); - 1/2 площі спільного користування - 144 м2 (287х1/2). [PERSON] пропонується земельна ділянка площею 226 м2 (82+144), (451/2-226), що відповідає ідеальної частки. В користування [PERSON] пропонується виділити частини земельної ділянки (на плані червоного кольору). Безпосередньо відокремлена частина ділянки площею 82 м2 (41+41); - 1/2 площі спільного користування - 143 м2 (287х1/2). співвласнику ІІ пропонується земельна ділянка площею 225 м2 (82+143), (451/2-225) що відповідає ідеальної частки. Варіант №2 порядку користування земельною ділянкою зображено на схемі в Додатку 2/1 до висновку експерта. (а.с.40) Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов є повністю обґрунтованими, а тому підлягає до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved