Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

Позивач [PERSON] 21.06.2017 року звернувся у суд із позовом, в якому, з урахуванням поданої 19.04.2019 року заяви про уточнення та зміну підстав позову, просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь 23 550 грн. на відшкодування майнової шкоди та 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяних джерелом підвищеної небезпеки під час вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Судові витрати у справі позивач просить покласти на відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді від 13.08.2018 року вказану справу прийнято до провадження у зв`язку із закінченням п`ятирічного терміну повноважень судді Курницької В.Я.. Справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження із визначенням дати підготовчого засідання. Ухвалою підготовчого засідання від 23.11.2018 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті. Ухвалою суду від 16.01.2019 року до участі у справі залучено співвідповідача - ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА»». Ухвалою суду від 28.02.2019 року розгляд даної справи розпочато спочатку зі стадії підготовчого провадження. Ухвалою підготовчого засідання від 14.05.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначено її судовий розгляд по суті. Розгляд справи по суті відбувся 21.06.2019 року, з участю позивача його уповноваженого представника та уповноваженого представника відповідача [PERSON] .. Позов, з урахуванням поданих уточнень, обґрунтовано тим, що 09.01.2017 року о 00.24 год. на 656 км +200 м автодороги Київ-Чоп, на території Сколівського району Львівської області, водій [PERSON] , керуючи належним йому на праві власності автомобілем марки SKODA OCTAVIA, д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення із належним позивачу на праві власності автомобілем марки OPEL ASTRA д.н.з. [NUMBER] , котрим він-же керував. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, без отримання будь-ким з осіб тілесних ушкоджень. Постановою Яворівського районного суду Львівської області від 17.03.2017 року у справі № 460/378/17, провадження № 3/460/255/17, провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 19.06.2018 року у справі № 453/698/18, провадження № 3/453/297/18, провадження у справі про притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, зазначеною постановою встановлено вину відповідача у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, а також його вина підтверджується іншими доказами. Цивільна відповідальність по відшкодуванню шкоди, заподіяної під час керування автомобіля SKODA OCTAVIA, д.н.з. [NUMBER] , яким керував відповідач, була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА»», поліс № АЕ/7245578. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну, становить 200 000 грн. (з франшизою 500 грн.) на одного потерпілого. На даний час позивач відремонтував свій автомобіль, а вартість відновлювальних робіт та запчастин у сукупності становить 23 550 грн., котрі позивач просить стягнути саме з відповідача [PERSON] , як винної особи, оскільки до відповідача - ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА»» позивач протягом встановлених строків не звертався, вважаючи, що такі його дії є не обов`язковими. Крім того, позивач зазначає про заподіяння йому внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] й моральної шкоди, котру він оцінює у розмірі 10 000 грн. та також просить стягнути з останнього на свою користь.Відтак, з посиланням на положення ст. ст. 22-23, 1166-1167 та 1187-1188, 1190, 1192, 1194 ЦК України, позивач просить позов задовольнити повністю. Позивач та його уповноважений представник - адвокат Кецко В.Я. у судове засідання щодо розгляду справи по суті з`явилися, позов підтримали повністю, просили такий задовольнити з наведених у ньому та заяві про його уточнення підстав, у ході вступного слова зазначеним представником надано пояснення, аналогічні наведеним у позовній заяві та заяві про її уточнення. Відповідач [PERSON] у судове засідання щодо розгляду справи по суті не з`явився, однак забезпечив явку свого уповнвоаженого представника - адвоката Вуйцік О.Б., яка проти позову заперечила повністю з підстав, навдених у відзивах на позовну заяву від 20.01.2018 року та від 12.03.2018 року, у ході вступного слова надала пояснення, аналогічні викладеним у відзивах на позовну заяву. Відповідач ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА»» у судове засідання щодо розгляду справи по суті явку уповноваженого представника не забезпечив, хоча був належно повідомленим про дату, час та місце судового засідання у справі, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення почтового відправлення - судової повістки від 19.03.2019 року. Разом з тим, зазначеним відповідачем 02.04.2019 року надіслано суду відзив на позовну заяву (надійшов на адресу суду 09.04.2019 року, вх. № 1670), в якому відповідач проти позову заперечив з підстав, що у ньому викладені, а розгляд справи по суті просив проводити без уповноваженого представника. Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників справи, давши належу оцінку доказам у справі, суд дійшов такого висновку. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи із наведених вище процесуальних норм, суд, перевіряючи порушення прав позивача цивільного характеру, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 09.01.2017 року о 00.24 год. на 656 км +200 м автодороги Київ-Чоп, на території Сколівського району Львівської області, відповідач [PERSON] , керуючи належним йому на праві власності автомобілем марки SKODA OCTAVIA, д.н.з. [NUMBER] , здійснив зіткнення із належним позивачу на праві власності автомобілем марки OPEL ASTRA д.н.з. [NUMBER] , котрим він-же керував. Оскільки ніхто із учасників зазначеної дорожньо-транспортної пригоди не отримав тілесних ушкоджень, то вищевикладені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не вносились. Встановлено й те, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] як власника автомобіля SKODA OCTAVIA, д.н.з. [NUMBER] , була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА»»на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (у формі полісу) № АЕ/7245578. Строк дії договору становив з 29.03.2016 року по 28.03.2017 року включно. Зазначені вище обставини справи визнаються учасниками справи у поданих ними на адресу суду процесуальних документах та під час надання пояснень у ході судового засідання, а тому, в силу положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягають. Згідно з ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи, суд, за вибором потерпілого, може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір матеріальних збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. В силу ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Пунктом 2 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Згідно роз`яснень, котрі містяться у п. п. 4, 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З аналізу цих норм закону та роз`яснень вбачається, що для відшкодування матеріальної шкоди встановлення вини особи є обов`язковим. Крім того, відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Тобто обов`язок відшкодування шкоди настає лише при наявності вини застрахованої особи. Вина учасника дорожньо-транспортної пригоди встановлюється вироком суду або постановою суду у справі про адміністративне правопорушення. Постановою Сколівського районного суду Львівської області, винесеною19.06.2018 року у справі № 453/698/18, провадження № 3/453/297/18, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. При цьому, суд, приймаючи зазначене рішення, надав оцінку діям відповідача [PERSON] щодо вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, встановив його вину у такій дорожньо-транспортній пригоді та визначив кваліфікацію його діяння. Постанова суду 03.07.2018 року набрала законної сили. В силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої винесена постанова суду, лише у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З огляду на вказане та враховуючи наявність преюдиціального доказу на підтвердження вини відповідача [PERSON] у вчиненні вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди, суд критично ставиться до його пояснень з приводу відсутності доказів на підтвердження своєї вини і такі відхиляє як безпідставні. У свою чергу, постановою Яворівського районного суду Львівської області, винесеною 17.03.2017 року у справі № 460/378/17, провадження № 3/460/255/17, провадження у справі про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Постанова суду 28.03.2017 року набрала законної сили. Відтак, виключення вини позивача у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди виключає й можливість покладення на нього як власника джерела підвищеної небезпеки обов`язку поряд із відповідачем [PERSON] щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, або ж зменшення розміру такої шкоди, з огляду на що застосування положень ст. 1188 ЦК України, котра врегульовує порядок відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки і на котру з-поміж іншого, посилається позивач у поданій заяві про уточнення позову, застосуванню до даних правовідносин не підлягає. Щодо вартості заподіяних позивачу реальних збитків від дорожньо-транспортної пригоди у зв`язку із проведенням останнім його повного відновлення, то судом встановлено таке. Так, позивач стверджує про понесення ним витрат на проведення відновлювальних робіт належного йому автомобіля у розмірі 14 280 грн., а також 9 270 грн. - витрат на придбання частин до автомобіля та матеріалів, всього - 23 550 грн.. Враховуючи встановлення судом на підставі зібраних та безпосередньо досліджених письмових доказів обставин на підтвердження неправомірності дій відповідача [PERSON] як завдавача майнової шкоди, наявності між такими діями і шкодою безпосереднього причинного зв`язку та доведеної вини відповідача [PERSON] , то обов`язок по відшкодуванню завданої майнової шкоди, на переконання суду, повинен бути покладений саме на цього відповідача та його страховика у зв`язку із наявністю вини застрахованої особи. Як уже йшлося вище, цивільна відповідальність відповідача [PERSON] станом на дату вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА»»на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із лімітом відповідальності за заподіяну майнову шкоду у розмірі 200 000 грн., з франшизою у розмірі 500 грн.. Однак, незважаючи на таку обставину, позивач у визначені Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строки та порядку із заявою про виплату страхового відшкодування не звертався, належного обґрунтування причин такого незвернення протягом року, як і не повідомлення невідкладно але не пізніше трьох робочих днів про настання страхового випадку та не подання документів щодо дорожньо-транспортної пригоди, не навів. Не навів причин невиконання вимог вищевказаного Закону у зазначеній частині позивач і суду, а ті, на котрі він посилається як поважні (наявність правової позиції Верховного Суду щодо можливості стягнення заподіяного збитку безпосередньо з винної особи і зміна такої правової позиції новою вже у ході судового розгляду даної справи), суд такими не вважає, оскільки вже згадані вище положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо обов`язкового відшкодування шкоди страховиком діяли станом на дату виникнення спірних правовідносин та продовжують діяти у такій редакції й на даний час. За таких обставин, суд погоджується із позицією відповідача ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА»» про відсутність підстав для виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 23 500 грн. (за мінусом франшизи) у зв`язку з тим, що відповідний обов`язок щодо виплати такого відшкодування у зазначеного відповідача відсутній через пропуск строку на звернення для його проведення без поважних причин, а, відтак, відсутні й підстави для задоволення позову у цій частині. Такий висновок суду щодо відсутності підстав для задоволення позову у частині стягнення страхової виплати повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05.06.2018 року у справі № 910/7449/17, провадження № 12-104гс18. Крім того, залишається невизначеною вартість залишків належного позивачу транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, що у тому числі унеможливлює встановлення розміру страхового відшкодування через невідшкодування різниці між вартістю цього транспортного засобу до і після дорожньо-транспортної пригоди у відповідності до вимог ст. 30 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Суд звертає увагу й на те, що незважаючи на залученняу встановленому порядку ПАТ «Страхова компанія «ПРОВІДНА»» до участі у справі як співвідповідача, позивачем до зазначеного співвідповідача позовних вимог про стягнення майнової шкоди у виді страхового відшкодування до початку судового розгляду справи по суті так і не було пред`явлено, що, окрім уже вищевикладеного, є ще однією підставою для відмови позивачу у позові до зазначеного відповідача. Що стосується позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, пред`явлених до відповідача [PERSON] як винної особи, то такі також не підлягають до задоволення, оскільки як уже йшлося вище, обов`язок щодо відшкодування позивачу майнової шкоди у випадку виконання ним вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» лежав на страховику, а не безпосередньо на винній особі в силу страхування її відповідальності. У свою чергу, стягнення з відповідача [PERSON] майнової шкоди у розмірі франшизи могло б мати місце у випадку доведеності розміру заподіяної майнової шкоди у цілому. Однак, належних та допустимих доказів, котрі б відповідали критеріям ст. ст. 81, 89 ЦПК України, на підтвердження зазначеної обставини позивачем суду не надано, а судом не здобуто. Так, позивачем до позовної заяви було долучено незасвідчені копії товарного чеку та двох накладних на загальну суму 9 270 грн., однак відповідну вимогу суду щодо представлення їх оригіналів для безпосереднього дослідження у судовому засіданні позивачем не виконано в силу відсутності оригіналів документів у позивача. У свою чергу, на підтвердження проведення оплати вартості ремонтних робіт у сумі 14 280 грн. позивачем представлено суду довідку фізичної особи-підприємця [PERSON] , без відповідного фіскального чеку про оплату, у зв`язку з чим зазначену довідку суд не приймає до уваги як належний доказ підтвердження понесення витрат у згаданій сумі. Крім того, така сума не узгоджується з наявним у справі актом прийому-передачі робіт по ремонту належного позивачу автомобіля від 20.02.2017 року, де відповідна сума є вищою. За таких наведених вище обставин, підстав для задоволення позову у частині покладення на відповідачів як винної особи та страховика обов`язку відшкодувати заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну позивача [PERSON] шкоду у розмірі 23 550 грн., у суду немає, так як розмір зазначеної майнової шкоди у цілому останнім не доведений у встановленому процесуальним законом порядку, а також в силу невиконання позивачем обов`язкових вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо можливості проведення страхової виплати. В силу ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, котра, з-поміж іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 зазначеного Кодексу моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Оскільки, як уже йшлося вище, вина відповідача [PERSON] у вчиненні дорожньо-транспортної пригоду, під час котрої був пошкоджений належний позивачу на праві власності автомобільOPEL ASTRA д.н.з. [NUMBER] , є доведеною у передбачений законом спосіб, то на такого відповідача як винну особу може бути покладено обов`язок по відшкодуванню заподіяної позивачу внаслідок пошкодження його майна моральної шкоди. Разом з тим, суд не погоджується із розміром, в якому позивач оцінив заподіяну йому моральну шкоду, а розмір на відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 грн. суд вважає значно завищеним. Так, виходячи із принципів рівності, поміркованості, розумності та справедливості, характеру й обсягу моральних страждань, а також враховуючи положення чинного законодавства про те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, суд вважає достатнім до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача 3 000 грн. на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягають до часткового задоволення. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог (щодо відшкодування моральної шкоди), судові витрати, котрі полягають у сплаченому судовому зборі за пред`явлення зазначеної позовної вимоги згідно квитанції № ПН 3569 від 19.06.2017 року, в силу ч. 1 ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно розміру задоволення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, але не менше мінімально встановленого розміру відповідного судового збору станом на дату пред`явлення позову до суду.

Outcome: partial