Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

Позивач 13.04.2016 р. звернулась до суду з зазначеним позовом та вказала, що 01 вересня 2013 року відповідач позичила у неї 5000 доларів США, які зобовязалась повернути, про що надала розписку. Оскільки строк виконання зобовязання у розписці не зазначений, відповідно до законодавства 18.02.2016 р. відповідачу був направлений лист-вимога про повернення коштів в сумі 5000 доларів США протягом 30 днів з моменту отримання цього листа. Однак до теперішнього часу кошти відповідач не повернула. У звязку з цим просила стягнути з відповідача борг за договором позики в сумі 130350 грн., виходячи з курсу долара на день подачі позову. У судовому засіданні представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, підтримав позов, посилаючись на наведені у ньому обставини. Відповідач позов визнала частково та пояснила, що борг не віддавала через скрутне матеріальне становище. Пояснила також, що в рахунок погашення боргу передала 100 доларів США двом чоловікам, які від імені позивачки погрожували їй. Не заперечувала частинами віддати борг в сумі 4900 доларів США по курсу долара на день розгляду справи. Вислухавши сторони та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (ст.1046 ЦК України). Відповідно до ст. 1047 того ж Кодексу, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Згідно ст.526, ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ч.1 ст.1049 ЦК, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяті днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. З наданої позивачем розписки вбачається, що відповідач 01.09.2013 року позичив у позивача 5000 доларів США, які зобовязався повернути; строк повернення позики сторонами не обумовлений. Згідно з описом вкладення в цінний лист та рекомендованим повідомленням поштового відправлення, 24.02.2016 р. відповідач отримала від позивача вимогу про виконання зобовязання по поверненню боргу в сумі 5000 доларів США протягом 30 днів з моменту отримання цього листа. Доказів виконання своїх зобовязань за договором позики відповідач суду не надала. Її посилання на передачу 100 доларів США невідомим особам в рахунок повернення боргу суд до уваги не бере, оскільки договором позики не передбачено такий спосіб його виконання. Однак суд вважає, що посилання відповідача на стягнення боргу, виходячи з офіційного курсу не на день подачі позову, а на день розгляду справи заслуговують на увагу. Відповідно до офіційно оприлюдненої Національним банком України інформації, станом на 23.06.2016 р. курс гривні до долару США становив 24,9 грн. за 1 долар США. Тому, з урахуванням наведених норм та встановлених обставин, суд задовольняє позов в сумі 124500 грн. (5000Х24,9=124500). Питання судових витрат суд вирішує з урахуванням положень ст.88 ЦПК України та, задовольняючи позов на 95%, в такому ж співвідношення стягує з відповідача на користь позивача 1238,3 грн. судових витрат . На підставі зазначеного,

Outcome: partial