Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Позивач 15 червня 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, у якому зазначав, що відповідач відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (Генеральна угода) б/н від 26 вересня 2012 року отримала кредит у розмірі 10376,37 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишкової заборгованості за кредитом та зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а такожсвоїм підписом у Генеральній угоді підтвердила свою згоду з тим, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими з ПАТ КБ «ПриватБанк» «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті «http:/privatbank.ua/rules» складає кредитний договір між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за вказаним договором її заборгованість станом на 28 травня 2017 року склала 17872,93 грн., у тому числі: заборгованість за кредитом 5724,32 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом 3536,16 грн., заборгованість за пенею та комісією 6869,10 грн., штраф відповідно до п.2.2. Генеральної угоди - 1743,35 грн., тому позивач просив стягнути з відповідача вказану заборгованість та судові витрати. Ухвалою судді від 27 червня 2017 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами ЦПК (2004 року). 01 лютого 2018 року ухвалою суду продовжено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження за правилами ЦПК України (в редакції, що набрала чинності 15 грудня 2017 року) та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом сторін. У судове засідання представник позивача не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 27 березня 2018 року відповідачка надала до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості (а.с.72-74), у якому зазначила про те, що стягненню з неї підлягає заборгованість у загальній сумі 7757,64 грн., в тому числі заборгованість по тілу кредиту у сумі 5052,91 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом у сумі 985,96 грн., заборгованість за пенею та комісією у сумі 228,97 грн. та пеня згідно з п.1.3.3. Генеральної угоди з урахуванням вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» - 1489,80 грн. Свої заперечення проти позову обґрунтувала тим, що позивач відповідно до умов Генеральної угоди не повинен був нараховувати проценти і комісію за користування кредитом з моменту настання строку повернення кредиту у зв`язку з несплатою заборгованості, тобто з 27 листопада 2014 року, при нарахуванні пені не врахував положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», згідно з вимогами якого пеня за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань не може бути більшою подвійної облікової ставки НБУ. Вважає, що вимога про стягнення пені може бути задоволена лише в межах строку позовної давності за період один рік до звернення до суду, тобто з червня 2016 року. Також зазначала, що Генеральною угодою за порушення зобов`язань додатково передбачена сплата штрафу по кредитному договору, укладеному сторонами 25 березня 2008 року, у зв`язку з невиконанням якого сторонами укладена зазначена Генеральна угода, розмір штрафу визначено сторонами у розмірі 1743,35 грн.; але за умовами кредитного договору від 25 березня 2008 року розмір штрафу становив 5% від суми позову, що не відповідає умовам Генеральної угоди. Вважає, що одночасне стягнення пені та штрафів не відповідає положенням ст.61 Конституції України та є неприпустимим. У запереченнях на відповідь позивача на відзив від 16 травня 2018 року (а.с.98-100) відповідачка, не оспорюючи правомірність укладеної між нею і банком угоди про реструктуризацію заборгованості та наявність невиконаних кредитних зобов`язань, підтвердила викладену у відзиві позицію та зазначила, що позивач у порушення п.1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг не надавав їй ніяким способом виписку про стан картрахунку та проведені операції, та не надав суду доказів виконання зазначеного положення договору. У поясненнях щодо відповіді позивача на заперечення від 12 червня 2018 року (а.с.119-121) відповідачка зазначила, що їй після підписання нею генеральної угоди нічого не було відомо щодо наказу СП-2014-46951966 від 30.09.2014 року, яким їй збільшено розмір пені до 4%, а тому вважає, що цей наказ не підлягає застосуванню. Також просила застосувати до позовних вимог позовну давність. Позивач у надісланому на адресу суду листі від 25 жовтня 2017 року (а.с.48) пояснював, що відповідно до розрахунку заборгованості та тарифів нарахування комісії за даним типом карт не передбачено, у колонці «комісія та пеня» відображається нарахування тільки пені. Вказав, що наказами №СП-2013-6500941 від 28.01.2013 року та №СП-2013-6776448 від 19.09.2013 року внесено зміни до тарифів в частині нарахування неустойки відповідно у розмірах 50 грн. та 100 грн. у разі несплати щомісячного платежу на суму від 100 грн. Зазначив також, що надання суду окремого розрахунку заборгованості з пені є неможливим з технічних причин. У відповіді на відзив від 07 травня 2018 року (а.с.86-89, 102-105), відповіді на заперечення від 10 липня 2008 року (а.с.124-127) позивач, наполягаючи на правомірності заявлених ним вимог, зазначав, що строк позовної давності звернення до суду ним дотримано (а.с.87-88, 105-104), оскільки вказаний строк неодноразово переривався, оскільки відповідачем здійснювалось погашення заборгованості по 24 жовтня 2014 року; строком погашення заборгованості є 26.09.2015 року, тоді як позивач звернувся до суду 13.06.2017 року, тобто до спливу строку позовної давності. Крім того, строк позовної давності збільшений сторонами до 50 років на підставі п.1.1.7.31 договору. У відповіді на відзив від 10 липня 2018 року (а.с.124-127) позивач підтримав позовні вимоги, і пояснив, що в розрахунку заборгованості в колонці під назвою «сума комісії та пені» фактично зазначено лише пеню, оскільки нарахування комісії умовами кредитного договору не передбачено. Також зазначив, що Наказом №СП-2014-6951966 від 30.09.2014 року внесено зміни до умов договору, а саме з 01 жовтня 2014 року у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором реструктуризації Банком нараховується пеня, розмір якої складає 4% від суми заборгованості за кредитом (а.с.124 на зв.). Крім того, повідомив, що Банком нараховані проценти згідно з умовами Генеральної угоди тільки на прострочену заборгованість за кредитом. На поточну заборгованість за кредитом проценти не нараховувалися (а.с.124 на зв.). Посилався на недоведеність заперечень відповідача. На підставі ч.13 ст.7, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків. Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, регульовані нормами зобов`язального права. Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самі сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Крім того, відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. За змістом ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК). Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч.1 ст.82 ЦПК) . З матеріалів справи встановлено, що 26 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем відповідно до вимог ст.ст.1054,1055 ЦК України укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт (а.с.6) відповідно до умов якої позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 10376,37 грн. строком на 36 місяців, з 26 вересня 2012 року по 30 вересня 2015 року, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,5 % в місяць (18 % на рік) на суму залишкової заборгованості за кредитом. Умовами угоди передбачено, що погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: починаючи з «1» по «25» числа кожного місяця відповідач надає банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом у розмірі 378,46 гривень (п.2.1.). В Угоді передбачено, що зазначена Генеральна угода разом з пропозиціями ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» Умовами, Правилами і Тарифами складає між Позичальником і Банком кредитний договір. Відповідно до п.1.1.2.5 Умов та правил надання банківських послуг (а.с.7-30) відповідачка зобов`язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування. Згідно з п.1.1.5.20 зазначених Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 32 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій (а.с.16). Відповідно до п.2.2. Генеральної угоди сторони дійшли згоди, що при порушенні відповідачкою строків погашення заборгованості, зазначеної у даній угоді, більш ніж 32 дні позичальник в цьому випадку сплачує банку штраф в розмірі 1741,35 грн. Свої договірні зобов`язання за укладеним договором банк виконав у повному обсязі, надавши відповідачу обумовлену суму кредиту, що підтверджується підписаною відповідачем Заявою про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 березня 2008 року (а.с.5), Розрахунком заборгованості за договором №б/н від 26 жовтня 2012 року станом на 28 травня 2017 року (а.с.4), випискою з особового рахунку [PERSON] (а.с.50-55). Разом з тим, свої договірні зобов`язання за кредитним договором відповідач [PERSON] не виконує, оскільки станом на 28 травня 2017 року наявна заборгованість відповідача перед позивачем по кредитному договору у розмірі 5724,32 грн. (а.с.4), у зв`язку з чим суд вважає вимогу про стягнення вказаної суми заборгованості на користь позивача обгрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Факт невиконання своїх зобов`язань за кредитним договором та існування заборгованості відповідачем не заперечується. Також обґрунтованою суд вважає вимогу про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по процентах за користування кредитом у передбаченому угодою розмірі, а саме у розмірі 1,5 % в місяць (18 % на рік) на суму залишкової заборгованості за кредитом. Разом з тим, вирішуючи питання про суму заборгованості по процентах за користування кредитом, яка підлягає сплаті відповідачкою, перевіривши наданий позивачем розрахунок (а.с.4), суд вважає заявлену у позовній заяві до стягнення суму заборгованості у розмірі 3536,16 грн. безпідставною та такою, що суперечить умовам Угоди. Згідно з наданим позивачем розрахунком (а.с.4) та відповідно до умов Угоди, якими передбачено, що відсотки за користування кредитом підлягають сплаті у розмірі 1,5 % в місяць (18 % на рік) на суму залишкової заборгованості за кредитом, загальний розмір заборгованості відповідача за даним видом платежу становить 1701,19 грн., що є загальною сумою нарахувань по рядку №9 «нараховано на поточну заборгованість за кредитом», які здійснені виходячи з розміру 1,5 % в місяць (18 % на рік). Таким чином, стягненню підлягає 1701,19 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом. Вирішуючи питання про відповідальність відповідачки за порушення виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, суд враховує, що згідно з п.1.1.5.20 зазначених Умов та Правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 32 днів, позичальник зобов`язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми (а.с.16). Разом з тим, п.2.2. Генеральної угоди за порушення зобов`язань позичальника з погашення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом передбачений штраф в розмірі 1741,35 грн., а з 01 жовтня 2014 року у разі виникнення прострочених зобов`язань за договором реструктуризації Банком нараховується пеня, розмір якої складає 4% від суми заборгованості за кредитом (а.с.124 на зв.). Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі за № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднані до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадках стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст. 549 ЦК України). Згідно з положеннями ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчать про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Таким чином, за висновком Верховного Суду України, стягнення з відповідачки нарахованої банком пені за кредитним договором, через застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення, є безпідставним, і таким, що суперечить положенням Конституції України. Враховуючи зазначену правову позицію Верховного Суду України щодо можливості застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення, суд дійшов висновку про безпідставність позовних вимог щодо стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за пенею та комісією у розмірі 6869,10 грн., та штрафу відповідно до п.2.2. Генеральної угоди у розмірі 1743,35 грн. Враховуючи викладене та позицію відповідача, яка зазначила, що їй після підписання генеральної угоди нічого не було відомо щодо наказу СП-2014-46951966 від 30.09.2014 року, яким збільшено розмір пені до 4% (а.с.119-121) та за відсутності доказів зворотнього, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню лише сума штрафу, нарахована згідно з п.1.1.5.20 зазначених Умов та Правил надання банківських послуг, що складає 963,02 грн., в тому числі 463,02 грн. процентна складова (5 % від 9260,48 грн. (5724,32 грн. заборгованості відповідача по кредитному договору + 3536,16 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом) ) та 500 грн. фіксована частина штрафу. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 28 травня 2017 року у сумі 8 296,79 грн., у тому числі: тіло кредиту - 5724,32 грн., відсотки за користування кредитом - 1701,19 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 371,28 грн. (5724,32 грн. + 1701,19 грн. )*5%). Не заслуговують на увагу також, на думку суду, доводи відповідачки щодо пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки позивач звернувся до суду з позовом до відповідача 13 червня 2017 року - до спливу позовної давності, оскільки встановлена статтею 257 ЦК України тривалість позовної давності, що становить три роки, переривалась у зв`язку зі здійсненням відповідачем дій на виконання свого обов`язку з повернення кредиту 24 жовтня 2014 року, тобто менш ніж за три роки до звернення позивача до суду. Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача сплачені ним судові витрати пропорційно розміру задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial