Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу в сумі 12913,52 грн., мотивуючи тим, що 16.04.2014 року на автодорозі Овруч Малин Кочерів поблизу села Колосівка Овруцького району Житомирської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ЗАЗ-1103, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки ВАЗ-211340, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], внаслідок чого автомобіль марки ВАЗ-211340 отримав механічні ушкодження; постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 27.05.2014 року у справі № 295/2179/14-п відповідач визнаний винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч.1 ст.139, ст.124, ч.2 ст.130 КУпАП; оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована позивачем на підставі полісу № АІ/6018772, власник пошкодженого автомобіля марки ВАЗ-211340, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] звернувся до позивача з письмовою заявою від 23.04.2014 року про відшкодування матеріального збитку, на підставі якої позивач платіжним дорученням № 000135 від 11.06.2014 року перерахував потерпілій особі на картковий рахунок ПАТ «[PERSON] Аваль» страхове відшкодування в сумі 12913,52 грн.; з метою вирішення питання в позасудовому порядку позивачем надіслано відповідачу письмову вимогу про сплату боргу (заяву про виплату страхового відшкодування) в сумі 12913,52 грн., однак останній претензійної вимоги не виконав, страхове відшкодування в порядку регресу не відшкодував, відтак, позивач просить на підставі п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позовні вимоги задоволити та стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 12913,52 грн., судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, при цьому позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач проти позову заперечив частково та пояснив, що дійсно був учасником ДТП, внаслідок якої з його вини був пошкоджений належний [PERSON] автомобіль, оскільки під час ДТП відповідач перебував у стані алкогольного спяніння; однак у відшкодування заподіяного внаслідок ДТП збитку сплатив [PERSON] 3000 грн., про що останній надав йому розписку від 28.05.2014 року, копію якої просив приєднати до матеріалів справи; відтак, визнає позов лише в частині суми, яка складає різницю між страховим відшкодуванням та сумою в розмірі 3000 грн. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку про задовлення позову з огляду на наступне. 16.04.2014 року на автодорозі Овруч Малин Кочерів поблизу села Колосівка Овруцького району Житомирської області відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ЗАЗ-1103, реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля марки ВАЗ-211340, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON], внаслідок чого транспортний засіб ВАЗ-211340 отримав механічні ушкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ Овруцького РВ УМВС України в Житомирській області № 203 від 01.05.2014 року, виданою [PERSON], який згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ-211340, реєстраційний номер [NUMBER], є власником автомобіля. Постановою Овруцького районного суду Житомирської області від 27.05.2014 року у справі № 295/2179/14-п [PERSON], визнаний винним у ДТП і скоєнні правопорушень, передбачених ч.1 ст.139, ст.124, ч.2 ст.130 КУпАП, та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді позбавлення права керування транспортним засобом строком на два роки, без оплатного вилучення транспортного засобу автомобіля марки ЗАЗ-1103, номерний знак [NUMBER]. Постанова суду набрала законної сили. Тобто судом встановлено, що на момент вчинення ДТП відповідач перебував у стані алкогольного спяніння. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанова з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, суд вважає встановленими обставини того, що шкода, завдана автомобілем марки ЗАЗ-1103, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок дорожньо-транспортної пригоди іншому автомобілю марки ВАЗ-211340, реєстраційний номер [NUMBER], належному [PERSON], заподіяна з вини відповідача [PERSON]. Відповідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Проте цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу ЗАЗ-1103, реєстраційний номер [NUMBER], відповідача [PERSON] була застрахована позивачем ПАТ «СК «Уніка» на підставі полісу № АІ/6018772, який діяв з 30.12.2013 року до 29.12.2014 року. У звязку з наведеною обставиною, власник пошкодженого автомобіля марки ВАЗ-211340, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] звернувся до позивача з письмовою заявою від 23.04.2014 про виплату матеріального збитку, отриманого в результаті ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу ЗАЗ-1103, реєстраційний номер [NUMBER], згідно полісу страхувальника [PERSON]. На підставі цієї заяви, відповідно до висновку № 872 експертного автотоварознавчого дослідження, виходячи із ремонтної калькуляції, відповідно до ст.ст.22, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля марки ВАЗ-211340, реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] в розмірі 12913,52 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 000135 від 11.06.2014 року. Таким чином, позивач повністю виконав покладені на нього зобов'язання щодо оплати страхового відшкодування потерпілій особі. Стеттею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути старахувальником життя здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно з ст.993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Згідно з ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. «а» п.38.1.1 ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Оскільки водій забезпеченого транспортного засобу ЗАЗ-1103, реєстраційний номер [NUMBER], , відповідач у справі [PERSON] (він же ж власник ТЗ та страхувальник) вчинив ДТП в стані алкогольного спяніння, позивач має право регресної вимоги до нього. З метою вирішення питання в позасудовому порядку позивачем 11.10.2014 року надіслано відповідачу письмову вимогу про сплату боргу (заяву про виплату страхового відшкодування від 03.10.2014 року) в сумі 12913,52 грн., яка отримана останнім 20.10.2014 року, що стверджується копією повідомлення про вручення поштового відправлення. Однак відповідач претензійної вимоги не виконав, страхове відшкодування в порядку регресу в сумі 12913,52 грн. позивачу не відшкодував. Доказів протилежного матеріали справи не містять та сторонами суду не подано. Доводи відповідача про те, що він, як відповідальна особа за завдані збитки, погасив їх частину в сумі 3000 грн. власнику пошкодженого автомобіля [PERSON], що стверджується копією розписки від 28.05.2015 року, а тому повинен відшкодувати позивачу кошти лише в тій сумі, яка складає різницю між фактично виплаченим позивачем страховим відшкодуванням в розмірі 12913, 52 грн. та сумою добровільно сплаченою відповідачем власнику ушкодженого з його вини автомобіля в розмірі 3000 грн. (тобто 9913,52 грн.), не спростовують правомірності заявлених позовних вимог з огляду таке. Відповідно до п.п.4, 6 ч.1, ч.3 ст.991 ЦК України страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала та за наявності інших підстав, встановлених законом; рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обгрунтуванням причин відмови. Проте з матеріалів справи не вбачається та відповідачем не доведено, що страховик позивач у справі скористався наданим йому законом правом та письмовим мотивованим рішенням відмовив у здійсненні страхової виплати власнику ушкодженого транспортного засобу повністю чи в частині тієї суми, яка була добровільно сплачена винуватцем ДТП власнику ушкодженого автомобіля. Сума позову є саме сумою фактичних витрат страховика на виплату страхового відшкодування, що узгоджується із ст.993 ЦК України. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню в сумі позову 12913,52 грн. Позивачем при пред'явленні позову до суду понесено витрати у розмірі сплаченого судового збору в сумі 243,60 гривень, які відповідно до ст.88 ЦПК України слід присудити з відповідача на користь позивача. Відтак,

Outcome: approved