Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

Позивач, [PERSON], звернувся 17.01.2017 року до суду з позовом про стягнення моральної шкоди, в обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що пропрацював на підприємстві відповідача з 22.04.2004 року по 18.07.2016 року. Висновком МСЕК від 05.05.2016 р. йому встановлено 20% втрати працездатності з наступним переоглядом 01.04.2017р. Вказує, що саме з вини підприємства - відповідача, він втратив здоров'я, працездатність, змушений проходити лікування; страждає від задишки при незначному навантаженні, сухого кашлю, болі та важкості у грудній клітині, головного болю тощо. В зв'язку з цим, вважає, що йому завдано моральну шкоду, яку просить стягнути з відповідача - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на його користь в розмірі 120000,00 грн. Позивач у судовому засіданні присутнім не був, скориставшись правом представництва відповідно до ст.38 ЦПК України. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] (довіреність від 16.12.2016 року, дійсна до 16.12.2017 року) /а.с.41/ підтримав заявлені позовні вимоги, обґрунтовуючи обставинами, викладеними в позовній заяві та просив їх задовольнити. Представник відповідача - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» Новікова Н.А. (довіреність №14-407юр від 12.10.2016 року, дійсна до 10.10.2017 року) /а.с.44/ позов не визнала. Зазначала, що позивач свідомо обрав даний фах та роботу на підприємстві відповідача, знав та повинен був знати про шкідливі фактори та умови праці, відповідач не порушував технологію виробництва, натомість застосовував заходи для полегшення та оздоровлення умов праці. Вважає, що позивачем не доведено факт заподіяння йому моральної шкоди, не надано доказів, які підтверджують глибину фізичних та моральних страждань. Також позивач не довів причинно-наслідкового зв'язку праці на підприємстві ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з фактом втрати працездатності позивача. Крім того, дане конкретне ушкодження не позбавляє позивача можливості працювати, а лише обмежує його у виборі праці. Розмір заявленої моральної шкоди є неспівмірним з тривалістю роботи у відповідача та процентом втрати працездатності. Просила у задоволенні позову відмовити. Вислухавши представників сторін, вивчивши письмові матеріали справи, оцінивши у сукупності докази, надані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає частковому задоволенню, з таких підстав. Судом, із трудової книжки встановлено, відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці, на ім'я [PERSON], який пропрацював на підприємстві відповідача з 22.04.2004 року по 18.07.2016 року слюсарем-ремонтником, майстром по ремонту обладнання, звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України (а.с.10-12). Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання №11, складеного 22.03.2016 року, комісією в складі представників керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», страхового експерту Фонду соціального страхування, технічного інспектора праці Криворізького міського комітету профспілки металургів та гірників України, встановлено, що [PERSON] отримав професійне захворювання, працюючи слюсарем - ремонтником ВГІЦ: з 08.07.1980 по 20.10.1980, з 11.11.1982 по 01.04.1987: з 14.10.1991 по I2.07.W95: з 13.02.1996 по 29.03.1996; з 22.04.2004 по 26.10.2007 та 01.12.2007 по 17.04.2008 роки, виконував роботи пов'язані з дією факторів пилу, а також шкідливих хімічних речовин, показники котрих перевищували нормативні значення. Відповідно пункту 17 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання причиною виникнення професійного захворювання є: Запиленість повітря робочої зони (концентрація пилу коксу): 20,495 мг/м3 - 24,872 мг/м1 при ГДК 4,0 мг/м3; загазованість повітря робочої зони шкідливими хімічними речовинами (концентрація речовин та їх гранично допустима концентрація): фенол 0,37 мг/м3 - 1,523 мг/м3 при ГДК 0,3 мг/м3; бензол: для періоду роботи: 08.07.1980-20.10.1980; 11.11.1 982 по 01.04.1987; з 14.10.1991 по 12.07.1995; з 13.02.1996 по 29.03.1996 роки складає 10.997 мг/м3 при ГДК 5.0 мг/м3: для періоду роботи 22.04.2004 по 26.10.2007 га 01.12.2007 по 17.04.2008 складає 1.2 мг/м3 при ГДК 15,0 мг/м3 (а.с.13,14). В пункті 19 конкретних винних осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці, встановити не можливо, в зв'язку з тривалою роботою в ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», впродовж 24 років 11 місяців. Відповідно до висновку МСЕК 05.05.2016р. йому первинно було встановлено 20% втрати працездатності -ХОЗЛ з 18.04.2016 року по 01.05.2017 року, наступний переогляд МСЕК призначений на 01.04.2017р. (а.с.15). У зв'язку з професійним захворюванням відповідач змушений проходити численні курси лікування, що підтверджується виписними епікризами з медичних карток стаціонарного хворого (а.с.21-34). Рекомендовано «Д» спостереження терапевта, ЛОР, невропатолога, окуліста; уникати переохолодження; санаторно-курортне лікування в санаторіях пульманологічного та неврологічного профілю. Таким чином, слід вважати, що самим фактом втрати позивачем [PERSON] професійної працездатності, в зв'язку з отриманим професійним захворюванням , яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу у відповідача, йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача. За таких обставин, вимоги позивача до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» є обґрунтованими і не суперечать чинному законодавству. Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач був ознайомлений із шкідливими умовами праці, погодився з ними, через що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки той факт, що роботодавець ознайомив свого працівника з умовами праці, в тому числі її шкідливими факторами, не позбавляє підприємства від законодавчо встановленого обов'язку забезпечити якісні та безпечні умови праці, а в даному випадку вплив дії вібрації та пилу, показники котрих перевищували нормативні значення через недосконалість робочого місця, як одного із шкідливих факторів, що став причиною отримання професійного захворювання позивача, а причиною цього було саме недосконалість робочих місць, як визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання. Крім того, Акт розслідування хронічного професійного захворювання №11 не оскаржено підприємством-відповідача у встановленому законодавством порядку. Суд вважає, що в даному випадку саме відповідач - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - повинен виплатити позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, а статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків. Статтею 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено у Рішенні Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08.10.2008року, положеннями пункту 1, абзацу третього пункту 5, пункту 9, абзацу третього пункту 10, пункту 11 розділу I Закону № 717-V скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону № 1105-XIV. Проте Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавцем розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. Що стосується доводів представників ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди в зв'язку з втратою працездатності, то вони не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача йому спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов'язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову відсутність висновку МСЕК про встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу, оскільки відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України суд може самостійно визначати наявність чи відсутність факту спричинення моральної шкоди, а також визначати розмір відшкодування. Крім того, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз'яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Частина 1 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. З урахуванням наведеного суд вважає, що спір про відшкодування моральної шкоди працівникові, завданої професійним захворюванням, повинен вирішуватися на підставі норм КЗпП України при доведеності виконанням робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах (ст.153 КЗпП України) та інших юридично важливих обставин. Зазначений спір є спором, що виникає із трудових правовідносин. З врахуванням викладених обставин справи, суд вбачає наявність спричинення позивачу моральної шкоди незалежно від наявності з цього приводу висновку МСЕК, яку повинен відшкодувати позивачу відповідач, як власник підприємства, який не створив працівнику безпечні умови праці, що підтверджується Актом форми П-4 №11 від 22.03.2016р., що призвело до ушкодження його здоров'я та перенесення моральних страждань позивача. У судовому засіданні встановлено, що позивачу - [PERSON] була заподіяна шкода здоров'ю, він отримав професійне захворювання, втратив працездатність в розмірі 20 відсотків. Позивач переносить щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки, оскільки хворий на хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пило токсичний бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст., має постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що наслідками отриманого професійного захворювання позивачеві порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв'язки. На теперішній час позивач зазнає фізичного болю, не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, в результаті прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач в зв'язку зі станом свого здоров'я переносить моральні страждання та переживання. Беручи до уваги, що обставини, викладені в позові, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає часткової компенсації. Оцінивши в сукупності всі докази у справі, суд вважає доведеним спричинення відповідачем ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» позивачу шкоди здоров'ю, провину відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв'язок між винними діями підприємства - відповідача (а саме: порушенням адміністрацією ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вимог ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», яке встановлено Актом розслідування хронічного професійного захворювання) та настанням у позивача негативних наслідків - втрати професійної працездатності в розмірі 20 відсотків, перенесення фізичних болів в області грудної клітини, головного болю, проходження постійного лікування, а звідси перенесення моральних переживань. Суд врахував і той факт, що всю свою трудову діяльність позивач пропрацював в шкідливих умовах з перевищенням граничнодопустимих показників, не тільки на підприємстві відповідача. При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд враховує обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, стан його здоров'я, втрату професійної працездатності, вину підприємства в заподіянні шкоди, істотність вимушених змін в життєвих стосунках. Обговорюючи розмір відшкодування [PERSON] моральної шкоди, в рамках заявлених позовних вимог, з врахуванням вказаних позивачем та встановлених судом обставин характеру спричиненої моральної шкоди та виходячи з міркувань розумності, виваженості та справедливості, суд вважає можливим стягнути на його користь 8 000,00 гривень, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, які він щоденно зазнає, а в задоволенні іншої частини позову позивачу слід відмовити. Згідно ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial