Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-27 00:00:00

Позивач 27.07.2015 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер її батько - [PERSON]. [INFO] померла її мати - [PERSON]. Її батьки були зареєстровані та проживали до дня смерті за однією адресою : [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не склав. Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями за [ADDRESS]. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом є вона - позивач, інших спадкоємців немає. Вона фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживала у спадковому будинку та була зареєстрована за цією адресою. Після відкриття спадщини, вона звернулась до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказане спадкове майно, однак 02 жовтня 2015 року отримала постанову про відмову у вичинені нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований на спадкодавця в КП «Нікопольське МБТІ». Зазначає, що відповідно до довідки КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19 липня 2016 року №1247, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на [ADDRESS] не зареєстроване. Згідно договору про право забудови від 02 липня 1955 року рн. 1/2229, посвідченого Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою, [PERSON] було надано земельну ділянку для будівництва, але ця нерухомість не здана в експлуатацію, тому відсутні документи про право власності на це майно. 24 травня 1955 року між її померлим батьком, [PERSON], та відділом комунального господарства виконкому Нікопольської Міськради депутатів було укладено договір щодо надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно. Відповідно до цього договору [PERSON] було виділено земельну ділянку для будівництва площею 500 квадратних метрів за адресою: [ADDRESS]. Даний договір було посвідчено нотаріусом 1-ї Нікопольської нотаріальної контори Галагуря В.Т. Також, було розроблено будівельний проект №1/108-47, який 30 червня 1954 року було погоджено головним архітектором м. Нікополь. Коли фактично було побудовано будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] їй невідомо, але перші документи КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» були виготовлені у 1974 році. Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України №40-19- 5376 від 30.07.2012 року «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» визначено, що «Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації». Також зазначає, що 23 червня 2000 року її батькові, [PERSON], був виданий державний акт на право приватної власності на землю, площею 0.536 гектарів за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований у Нікопольській міській раді народних депутатів, про що в книзі актів на право власності на земельну ділянку зроблено актовий запис за № 6313. Технічний паспорт на домоволодіння [ADDRESS] перший раз було зроблено у 1979 році, але чому не зареєстрували право власності за її батьком [PERSON], їй невідомо. Її батько та мати володіли та відкрито користувалися житловим будинком, до дня своєї смерті проживали в ньому та були зареєстровані за цією адресою. Враховуючи вищенаведене, її померлий батько, [PERSON] мав всі правові підстави за умови прийняття будинку в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок літ. «А» (загальною площею 53,0 кв.м, житловою площею 37,4 кв. м), літню кухню літ. «Б» площею 44,7 кв.м, підвал літ. «Г» площею 7,0 кв.м, вбиральня літ. «В», споруди №1-3,I за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її батька - [PERSON] , померлого [INFO]. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити (а.с.48). Представник відповідача у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. (а.с.49-50). Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON](а.с. 7, 9-11). [INFO] померла мати позивача - [PERSON] (а. с. 8). [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали до дня смерті за однією адресою : [ADDRESS]. За життя [PERSON] заповіту не склав, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № [NUMBER] від 21.09.2016 року (а.с.46). Єдиною спадкоємицею першої черги за законом є позивач, інших спадкоємців немає. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживала у спадковому будинку та була зареєстрована за цією адресою. (а.с. 17). Після смерті [PERSON] Першою Нікопольською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 100/2008 (а.с.40-46). Після відкриття спадщини, позивач звернулась до Першої Нікопольської державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказане спадкове майно, однак 02 жовтня 2015 року отримала постанову про відмову у вичинені нотаріальної дії, у зв'язку з тим, що житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] не зареєстрований на спадкодавця в КП «Нікопольське МБТІ».(а.с. 15). Як вбачається з матеріалів справи, а саме, з Виписки із рішення № 739/20 Виконкому Нікопольської міської ради від 15.06.1954 року, Акту від 29.06.1954 року, Договору щодо надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності, з кількістю кімнат від однієї до п'яти включно від 25.05.1955 року, [PERSON] було виділено земельну ділянку під індивідуальне будівництво, площею 500 кв. м. за адресою: [ADDRESS] (а.с. 18-24). Також, було розроблено будівельний проект №1/108-47, який 30 червня 1954 року було погоджено головним архітектором м. Нікополь. (а.с. 25-26). Коли фактично було побудовано будинок з надвірними будівлями [ADDRESS] на даний час невідомо, але перші документи КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» були виготовлені у 1974 році. Також у 1979 році померлим [PERSON] було замовлено в Нікопольському МБТІ виготовлення технічного паспорту вказаного житлового будинку з господарськими спорудами. (а.с.28-35). Крім того, 23 червня 2000 року, [PERSON] на підставі рішення Нікопольської міської ради народних депутатів № 882 від 22.12.1999 року, був виданий державний акт на право приватної власності на землю, площею 0.536 гектарів за адресою: [ADDRESS], який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 6313. (а.с. 27). Однак за життя померлий [INFO] [PERSON] не отримав відповідні правовстановлюючі документи на вказаний житловий будинок та не зареєстрував своє право власності. Так, згідно відповіді КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 05.08.2016 року № 314, реєстраційний номер майна відсутній, право власності станом на 31.12.2012 року за власником - [PERSON] - не зареєстроване (а.с. 14). Відповідно до довідки КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 19 липня 2016 року №1247, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними будівлями на [ADDRESS] не зареєстроване. Згідно договору про право забудови від 02 липня 1955 року рн. 1/2229, посвідченого Нікопольською державною нотаріальною конторою, [PERSON] було надано земельну ділянку для будівництва. Даних щодо здачі в експлуатацію житлового будинку з надвірними будівлями немає. (а.с. 16). Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що порядок оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А.3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз'яснюється, що по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи вищенаведене, померлий [PERSON] мав всі правові підстави за умови прийняття будинку в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок. На підставі викладеного та враховуючи обставини справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved