Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

Позивач [PERSON] 11 лютого 2016 року звернувся до Шишацького районного суду Полтавської області із позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В подальшому під час судового розгляду уточнив позовні вимоги шляхом їх зменшення. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 24 листопада 1993 року по 29 жовтня 2014 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] На протязі всього періоду проживання однією сімєю сторони здійснили капітальний ремонт будинку, газифікували його, побудували господарські приміщення сарай і літню кухню, огорожу та водопостачання, придбали речі домашнього вжитку. На придбання будівельних матеріалів витратили 13047 грн., а саме: купили матеріали для огорожі на суму 1200 грн., лист оцинкований 2 шт. на суму 160 грн., провели ремонт ванної кімнати на суму 1500 грн., встановили вхідні двері вартістю 2000 грн., міжкімнатні двері на суму 820 грн., одвірки на суму 160 грн., постелили лінолеум на суму 1100 грн., замінили труби опалення на суму 1140 грн., встановили газовий котел вартістю 5027 грн. Крім того придбали наступні речі домашнього вжитку: телевізор «Samsung» вартістю 1500 грн., холодильник 2350 грн., два ліжка по 350 грн. загальною вартістю 700 грн., диван-ліжко вартістю 1000 грн., журнальний стіл вартістю 170 грн., меблеву стінку вартістю 2000 грн., крісло мяке вартістю 350 грн., стіл кухонний вартістю 350 грн., стільці вартістю 280 грн., газову плиту вартістю 500 грн., меблеву стінку для кухні вартістю 2100 грн., три килими загальною вартістю 600 грн., супутникову антену вартістю 800 грн., пральну машинку вартістю 2400 грн., електроплиту вартістю 2100 грн., велосипед вартістю 500 грн., пилосос вартістю 435 грн. Всього на суму 18135 грн. Всі речі домашнього вжитку залишились в користуванні відповідача. Загальна вартість спільного майна оцінена позивачем у 31242 грн. В звязку з тим, що поділ майна в добровільному порядку між колишнім подружжям не проведено, позивач звернувся до суду за захистом своїх майнових прав та в порядку поділу спільного майна подружжя, враховуючи рівність часток у спільному майні, просив виділити йому у власність наступні речі: телевізор «Samsung» вартістю 1500 грн, меблеву стінку для кухні вартістю 2100 грн., холодильник 2350 грн., пральну машинку вартістю 2400 грн., електроплиту вартістю 2100 грн., супутникову антену вартістю 800 грн.. Іншу частину майна просив залишити у власності відповідача та стягнути з останньої компенсацію різниці вартості часток в сумі 2826 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник адвокат [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Надали пояснення аналогічні наведеним у позовній заяві. Позивач додатково пояснив, що за час перебування в шлюбі з відповідачем вони весь час проживали в будинку її батьків, який після смерті останніх був успадкований відповідачем. За час проживання молоде подружжя мало окремий бюджет, який використовувало на власні потреби в тому числі і на придбання вищевказаних речей та проведення вищевказаних ремонтних робіт. Батьки відповідача жодної фінансової участі у придбані даних речей не приймали. Подружжя мало фінансову можливість придбати вищевказані речі оскільки він працював відразу на двох роботах. Враховуючи те, що частина речей з наведеного переліку (переважно побутова техніка) були придбані ним у магазині «Господар» у смт. Шишаках, де він працював йому вдалось в 2013 році отримати дублікати товарних чеків на вищевказане майно (холодильник «Атлант», два пилососа вартість 335 та 340 грн., пральна машинка, мікрохвильова піч, будівельні матеріали на суму 680 грн. та котел з системою опалення на суму 5027,60) . При цьому жодних документів на інше наведене у переліку майно позивач не має. Відповідаючи на запитання учасників судового розгляду та головуючого не зміг надати даних, які хоча б якимось чином характеризують спірне майно, зокрема даних про: марки (найменування, виробника), супутникової антени, газової та електричної плити, килимів, всіх наведених у переліку меблів, більш-менш точний час та місця їх придбання. Крім того позивач не зміг жодним чином обґрунтувати вартість майна, що підлягає поділу та вказати джерело за яким ним була визначена дійсна вартість спірного майна. Так він зазначив, що вартість майна на які маються товарні чеки відповідає ціні цих речей на час їх продажу. Всі інші ціни визначені ним приблизно: по памяті або з огляду на ціну аналогічних речей. При цьому вартість зносу речей та втрата ними товарної вартості ним не враховувалась. Також зазначив, що вказаний у переліку спільного майна велосипед не був придбаний, а був зібраний батьком відповідача з підручних запчастин. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] проти позову усно та письмово заперечували наголошуючи на тому, що доводи позивача про капітальний ремонт будинку проведення до нього газу та водопостачання, будівництво господарських будівель не відповідають дійсності оскільки були проведені власниками будинку, ще до вселення позивача до нього, також більша частина зазначених у позовній заяві речей зокрема меблі (крім кроватей), телевізор, килими, супутникова антена була придбана батьками відповідача. Також саме ними були замінені вхідні та міжкімнатні двері, постелений лінолеум та частково профінансована заміна системи опалення в будинку. Наведений у переліку речей велосипед був зібраний батьком відповідача з підручних матеріалів, ліжко-диван передано відповідачу у тимчасове користування її племінницею [PERSON]. Крім того сторона відповідача не погоджується з визначенням вартості спірного майна, яке на їх думку в силу тривалості експлуатації та обумовленого цим природного зносу значно втратило свою вартість. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши наявні письмові докази, суд встановив наступні факти та супроводжуючі їх правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, починаючи з 24 листопада 1993 року по 29 жовтня 2014 року вони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі та спільно проживали [INFO] в будинку, що належав батькам відповідача [PERSON] та [PERSON] (а.с.8-9). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження 1-КЕ № 253498 виданим Шишацьким районним відділом РАГС Полтавської області (а.с.47). Мати відповідача [PERSON] померла 15 жовтня 2003 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КЕ № 260924, виданим Шишацькою селищною радою Полтавської області 16 жовтня 2003 року (а.с.43). Батько відповідача [PERSON] помер 09.09.2010 року що підтверджується свідоцтвом про смерть 1-КЕ № 169545, виданим Шишацькою селищною радою Полтавської області 10 вересня 2010 року (а.с.44). Після смерті [PERSON] належне йому майно у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами, що по пров. Сковороди, 15 смт. Шишаках успадкувала відповідач [PERSON], що підтверджується виданими на її імя свідоцтвом про спадщину за законом від 24 липня 2015 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 41153152 (а.с.45-46). Згідно технічного паспорту на житловий будинок він разом з господарськими будівлями побудований в період з 1970-1985 роки, а процент його зносу складає 35% на 26.06.2015 року (а.с.42), що спростовує доводи позивача про будівництво сторонами приміщень сараю та літньої кухні та проведення капітального ремонту будинку. Згідно довідки Шишацької дільниці газопостачання Диканського РГП ПАТ «Полтавагаз» б/н газифікація житлового будинку за адресою: смт. Шишаки, пров. Сковороди, 15 проведена 15 вересня 1982 року, що спростовує доводи позивача про його участі у газифікації будинку (а.с. 56). Факт звернення позивача [PERSON] до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя та підтримання ним своїх позовних вимог свідчить про те, що з часу розірвання шлюбу сторони не досягли домовленості про порядок поділу майна, а отже вказаний спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для задоволення позову та поділу майна, суд виходив з наступного. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення (ч.ч. 1-2 ст. 71 СК України). Згідно розяснень наданих судам у п.п. 22-23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У позивача маються наступні документи на речі, що позивач вважає спільним майном подружжя: - товарний чек ПП [PERSON] (магазин «Господар») № 14 від 05 березня 2010 року на пилосос «Samsung» вартістю 440 грн.; - товарний чек ПП [PERSON] (магазин «Господар») № 12 від 19 травня 2007 року на холодильник «Атлант» вартістю 2348 грн.; - товарний чек ПП [PERSON] (магазин «Господар») б/н від 07 жовтня 2013 року на пральну машину ««INDESIT» вартістю 2400 грн.; - товарний чек ПП [PERSON] (магазин «Господар») б/н від 02 липня 2013 року на будівельні матеріали (труби металеві профільні, цемент, шурупи, емаль, петлі) загальною вартістю 680 грн.; - товарний чек ПП [PERSON] (магазин «Господар») б/н від 09 липня 2007 року на Котел «Атон», а також складові системи опалення на загальну суму 5027,60 грн. - накладна ФОП [PERSON] № 2 від 25.07.2014 року на електроплиту вартістю 2100 грн. (а.с.12,13,126). Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доводи позивача про те, що вся інша документація на спірне майно знаходиться у відповідача суд до уваги не приймає. Так, незважаючи на тривалий розгляд справи та те, що у справі проводилось попереднє судове засідання, жодних клопотань направлених на отримання доказів у вказаній справі зокрема забезпечення доказів, їх витребування судом в порядку ст. 137 ЦПК України, призначення експертиз направлених на визначення дійсної вартості спірного майна позивач та його представник не заявляли. Ціни спірного майна визначили або за товарними чеками на час його придбання (там де вони є в наявності) або на власний розсуд по памяті чи то з урахуванням ціна на аналогічні речі. Таким чином, позивач не надав жодних належних та допустимих доказів що стосуються: часу набуття більшості спірного майна, фінансового стану кожного з подружжя за час спільного проживання, характеристик, що індивідуалізують більшість спірного майна зокрема даних про марки, моделі, габаритні розміри, складові вказаних ним речей тощо, ціни майна, відносно якого відсутні товарні чеки, на час його придбання та дійсної ціни майна на час звернення позивача з позовом до суду, з врахуванням степеня його зносу та втрати товарної вартості. В той же час виходячи з пояснень відповідача, показань свідка [PERSON], частково показань свідка [PERSON], письмових доказів зокрема документів на телевізор «Samsung» (а.с. 54-55), а також з факту належності батькові відповідача - [PERSON] будинку, в якому весь період знаходження у шлюбі проживали сторони, наявність у батьків відповідача за їх життя постійних джерел доходів у вигляді заробітної плати та пенсії, суд приходить до висновку про відповідність обєктивній дійсності доводів відповідача про те, що заміна огорожі в домогосподарстві, вхідних та міжкімнатних дверей в будинку, придбання меблів (за виключенням 2-х ліжок), телевізора, супутникової антени, фінансувалась батьками відповідача, як безпосередніми власниками будинку, в першу чергу для забезпечення власних потреб та з метою облаштування свого будинку та поліпшення комфорту проживання в ньому, а отже вказані речі не можуть бути визнані обєктами права спільної сумісної власності подружжя. До протилежних за змістом пояснень позивача в цій частині суд відноситься критично, оскільки під час судового засідання було зясовано, що його пояснення є подекуди непослідовними та варіативними в залежності від його настрою. Так він сам пояснив суду, що через образу на позивача безпідставно включив до складу спільного майна мікрохвильову піч, яка була подарована ним відповідачу та зависив до 180 грн. ціну на машинку для стрижки, яка насправді була придбана ним за 75 грн. з рук. В подальшому вказані речі були виключені ним зі складу спірного майна. Так само критично суд відноситься до показань свідка [PERSON] в частині того, що батько відповідача [PERSON] в силу притаманної йому скупості взагалі не надавав грошей на заміну вхідних та міжкімнатних дверей у будинку, заміну опалення та на придбання окремих речей домашнього вжитку, а вказані витрати здійснювала молода сімя. Так доводи свідка в цій частині мають характер припущень оскільки він не зміг назвати джерело своєї обізнаності окрім як зі слів позивача [PERSON] Також, на думку суду, пояснення свідка про природну скупість [PERSON] та ненадання ним грошей на облаштування власного будинку мають суперечливий характер оскільки з його ж пояснень вбачається, що до цього [PERSON] власноручно та за власний кошт побудував всі господарські приміщення в домоволодінні та провів їх облаштування, приймав участь у роботах по встановленню шиферної огорожі та облаштуванні зливної ями. Враховуючи пояснення відповідача [PERSON], що підтверджуються показаннями свідка [PERSON], суд приходить до висновку, що зазначений у позовній заяві диван-ліжко є власністю племінниці відповідача [PERSON] та переданий родині відповідача лише у тимчасове користування, а отже поділу між сторонами як обєкт права спільної сумісної власності не підлягає. Згідно ст. 179 ЦК України річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки. Відповідно до вимог ст. 185 ЦК України речі поділяються на споживні та неспоживні. Споживною є річ, яка внаслідок одноразового її використання знищується або припиняє існувати у первісному вигляді. Неспоживною є річ, призначена для неодноразового використання, яка зберігає при цьому свій первісний вигляд протягом тривалого часу. Сторонами не заперечується та підтверджується копію чеку від 02 липня 2013 року, що позивачем були придбані та в подальшому використані при будівництві загородки між будинком та літньою кухнею будівельні матеріали на суму 680 грн. (труби металеві профільні, цемент, шурупи, емаль, петлі). Враховуючи те, що вказані речі є споживними, тобто після включення їх до конструкції загородки ще за часів спільного шлюбу подружжя вони припинили своє існування в первісному вигляді та не можуть бути повноцінно використані в подальшому вони не можуть бути включені до складу спільного майна подружжя оскільки такому поділу підлягає лише майно наявне на час припинення спільного ведення господарства. Як вже зазначалось судом поділу підлягає спільне майно подружжя наявне на час припинення спільного ведення домогосподарства (шлюбу). Таким чином, незважаючи на пояснення відповідача та свідка [PERSON], що придбаний сторонами за часів шлюбу холодильник «Атлант» вийшов з ладу та був утилізований ними у січні 2016 року тобто більше ніж через рік після розірвання шлюбу між сторонами, суд вважає, що вказана річ має бути включена до складу спільного майна подружжя та підлягає поділу. Враховуючи те, що холодильник вийшов з ладу саме під час експлуатації його відповідачем після розірвання шлюбу між сторонами, суд вважає необхідним при поділі спільного майна подружжя виділити його у власність відповідача. Як вже зазначалось судом власником будинку на час проживання у ньому позивача був батько відповідача [PERSON]. З пояснень сторін вбачається, що за спільні кошти батька відповідача [PERSON] та сторін в будинку, де вони проживали як члени сімї власника, було проведено ремонт у ванній кімнаті та ремонт системи опалення, а саме газове пічне опалення замінено газовим котлом з відповідною системою водяного опалення. Так вказаний котел та складові системи опалення були придбані 09 липня 2007 року, що підтверджується товарним чеком на суму 5027 грн. (а.с.12). Згідно ч. 3 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Таким чином частково фінансувавши витрати на ремонт у ванній кімнаті та заміну системи опалення сторони виконали свій обовязок членів сім'ї власника житлового будинку по утриманню будинку та проведенню його ремонту, а використане в процесі ремонту у ванній кімнаті та заміни системи опалення будівельні матеріали та устаткування (котел, радіатори, труби опалення) у відповідності до положень ст.ст. 187-188 ЦК України з самостійних речей перейшло у правову категорію приналежностей до головної складної речі у вигляді житлового будинку. Так, згідно ч.2 ст. 187 ЦК України при переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. Відповідно до ч.2 ст. 188 ЦК України правочин, вчинений щодо складної речі, поширюється на всі її складові частини, якщо інше не встановлено договором. [PERSON] помер 09.09.2010, а відповідач [PERSON] прийняла спадщину та успадкувала вищевказаний житловий будинок, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 44-45). Враховуючи те, що згідно ч.5 ст. 1268 та ч.2 ст. 1220 ЦК України спадщина належить спадкоємцеві з часу її відкриття (дня смерті спадкодавця), а прийняття спадщини є правочином тобто дією особи, спрямованою на набуття цивільних прав та обов'язків (ст. 202 ЦК України) до [PERSON], як спадкоємця померлого [PERSON] ще за часів її перебування в шлюбі з [PERSON], перейшло право власності на спадковий житловий будинок з усіма його складовими як складної речі, в тому числі й заміненою системою опалення, вхідними та міжкімнатними дверима, іншими невідємними поліпшеннями, проведеними в ході ремонту тощо. Отже будівельні матеріали, використані при ремонті ванної кімнати та також газовий котел зі складовими системи опалення на загальну суму 5027 грн. не можуть бути обєктом спільного майна подружжя, оскільки на час припинення спільного ведення домогосподарства вже декілька років одноосібно належали відповідачу. Під час розгляду справи сторони не досягли згоди щодо вартості спірного майна, клопотань про визначення експертним шляхом дійсної вартості майна на час розгляду справи не заявляли. Зважаючи на те, що вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи, суд з метою вірного вирішення спору вважає можливим визначити таку вартість самостійно. Так, в наслідок тривалої експлуатації та природного зносу спірні речі неодмінно повинні були втратити частину своєї вартості. В той же час, внаслідок інфляційних процесів, що відбулись протягом останніх років та суттєвого знеціненні національної грошової одиниці вартість, як нових, так і вживаних речей зросла в декілька разів. Таким чином, врахувавши обидві ці обставини, суд вважає доцільним при визначенні дійсної вартості речей використовувати їх вартість на момент придбання. Таким чином відповідно до приписів ст. 60 ЦПК України, суд вважає можливим визнати спільним майном подружжя лише наступні неспоживчі речі, які не входять в якості невідємних складових частин до житлового будинку відповідача та належність яких до спільного майна подружжя або визнається обома сторонами, або підтверджується іншими доказами по справі: На думку суду до таких речей необхідно віднести: - холодильник «Атлант» вартістю 2348 грн., - два ліжка вартістю по 350 грн. кожне, загальною вартістю 700 грн., - газову плиту вартістю 500 грн., - пральну машинку «INDESIT» вартістю 2400 грн., - електроплиту вартістю 2100 грн., - пилосос «SAMSUNG» вартістю 440 грн., Судом не встановлено підстав для відступу від засади рівності часток подружжя, передбачених ст. 70 СК України. Всі речі, що віднесені судом до обєктів права спільної сумісної власності подружжя є неподільними, а отже відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 СК України повинні бути присуджені комусь з подружжя. При вирішенні питання про поділ майна подружжя в натурі, суд виходить з того, що все це майно на даний час знаходиться в будинку по пров. Сковороди, 15 у смт. Шишаки та тривалий час використовується відповідачем [PERSON] та членами її родини. Врахувавши побажання відповідача, яка має на утриманні грудну дитину (а.с.48), щодо обовязкового залишення у її власності пральної машини та газової плити, виходячи з міркування дотримання особистої гігієни, повязаною з пранням одягу та приготуванням їжі, з метою уникнення дій по демонтажу та перевезенню побутової техніки, що може негативно позначитись на її подальшій працездатності, суд вважає необхідним при поділі майна залишити у фактичній власності відповідача: холодильник «Атлант», пральну машинку «INDESIT» та електроплиту, всього на суму 5248. Інші обєкти права спільної сумісної власності подружжя: два ліжка, електроплиту та пилосос «SAMSUNG», на загальну суму 3240 грн. виділити у власність позивача. Враховуючи рівність часток подружжя у спільному майні, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію різниці вартості часток у сумі 1004 грн. Документальні підтверджені судові витрати позивача склали 1001,20 грн. з яких 551,20 грн. сплаченого ним судового збору та 450 грн. оплата послуг за надання правової допомоги (а.с. 2-3, 17). Документально підтверджені судові витрати відповідача в якості оплати послуг за надання правової допомоги склали 2000 грн. (а.с.59). Сукупний розмір уточнених позовних вимог позивача склав 14076 грн. (1500+2100+2350+2400+2100+800 +2826). Сукупний розмір вимог, що підлягає задоволенню судом становить 4244 грн. (2100+700+440+1004). Таким чином вимоги позивача задоволено на 30,15% (4244х100/14076).

Outcome: partial