Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

Позивач 19.07.2017 року звернувся до суду з вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що відповідач під розписку позичила у позивача кошти, а саме: 4000 грн. з 17.12.2005 року; 1000 грн. з 26.12.2005 року; 1000 грн. з 12.02.2006 року; 700 грн. з 18.05.2006 року; 800 грн. з 15.06.2006 року; 1700 грн. з 01.09.2006 року; 3000 грн. з 04.09.2006 року; 1600 грн. з 02.11.2006 року; 100 грн. з 02.12.2006 року; 750 грн. з 19.12.2006 року; 500 грн. з 25.02.2008 року; 500 грн. з 28.02.2008 року; 500 грн. з 18.03.2008 року; 420 грн. з 15.11.2008 року; 2900 грн. з 25.03.2009 року, на загальну суму 19 380 грн., про що із відповідачем була укладена розписка. До теперішнього часу відповідач борг позивачу не повернув, чим порушив взяті на себе зобов`язання. Позивач не був обізнаний про місце перебування відповідача, що унеможливлювало звернення до суду для стягнення з попереднього боргу. У зв`язку з цим, позивач просить визнати причини пропуску строку поважними для звернення до суду за захистом прав та законних інтересів поважними та поновити даний строк; стягнути з відповідача на користь позивача борг за договором позики у розмірі 19380 грн. та суму судового збору у розмірі 640 грн. 04.12.2017 року представник позивача надав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за розпискою в розмірі 19470,00 грн. та судові витрати в розмірі 640,00 грн. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 01.09.2017 року відкрито провадження у справі. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.09.2018 року зазначена цивільна справа передана до провадження судді Херсонського міського суду Херсонської області Майдан С.І. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.09.2018 року вказану справу прийнято до провадження та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників судового розгляду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримав та просив їх задовольнити. В останнє судове засідання позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримали та просили їх задовольнити. Надали згоду на ухвалення заочного рішення, залучили до матеріалів справи оригінал боргової розписки від 16.06.2009 року. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановлений законом порядку. За таких обставин, враховуючи згоду представника позивача на слухання справи у відсутність відповідача, суд вважає можливим постановити заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів в порядку ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] надав у позику[PERSON] гроші в загальній сумі 19 470 грн., а саме: 4000 грн. 17.12.2005 року; 1000 грн. 26.12.2005 року; 1000 грн. 12.02.2006 року; 700 грн. 18.05.2006 року; 800 грн. 15.06.2006 року; 1700 грн. 01.09.2006 року; 3000 грн. 04.09.2006 року; 1600 грн. 02.11.2006 року; 100 грн. 02.12.2006 року; 750 грн. 19.12.2006 року; 500 грн. 25.02.2008 року; 500 грн. 28.02.2008 року; 500 грн. 18.03.2008 року; 420 грн. 15.11.2008 року; 2900 грн. 25.03.2009 року, що підтверджується оригіналом розписки від 16.06.2009 року, якою[PERSON] підтвердила 16.06.2009 року отримання у [PERSON] зазначених коштів у вказаному розмірі та вказаний час. Строку виконання зобов`язання щодо повернення коштів розписка не має. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до вимог ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду, та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Крім того, за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов`язанням її повернення), так і дати її отримання. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13. Таким чином, судом встановлений факт укладання договорів позики між сторонами. Проте, строк виконання зобов`язань за договорами позики в них не містяться та доказів пред`явлення вимоги позивача до відповідача про повернення позичальником коштів суду не надано. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що обставини, на які посилається позивач, а саме, що настав строк повернення коштів та відповідач ухиляється від свого зобов`язання з повернення коштів, не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. Належних та допустимих доказів, позивачем на підтвердження вказаних обставин не надано. Тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки позивач та його представник не надав до суду належних та допустимих доказів про те, що позивач звертався до відповідача з вимогою щодо повернення боргу, суд вважає позовні вимоги не підлягають задоволенню, як передчасні. У відповідності до вимог ст.141 ЦПК України у зв`язку з відмовою у задоволенні заявлених позовних вимог, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

Outcome: dismissed