Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

Позивач 21.08.2015 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в розмірі 17144,47 грн., що виникла за кредитним договором №BLaЖГА00058965 від 04.08.2011 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк»та відповідачем [PERSON], 04.08.2011 року було укладено кредитний договір №BLaЖГА00058965, відповідно до умов якого, відповідач отримав у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» кредит у сумі 8500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту до 04.08.2014 року. Відповідно до п.1.6. договору та відповідно до п.4 спеціальної частини кредитного договору, за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої складає 1,75% від суми кредиту. Відповідно до п.2.5.2. загальної частини кредитного договору позичальник зобов'язується не пізніше дати встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний в п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом. Відповідно до п.3.3.2. кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно виконувати свої боргові зобов'язання відповідно до графіку в порядку, передбаченому у п. 2.5. загальної частини кредитного договору. Відповідно до п. 2.4.2 кредитного договору проценти та комісія за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення частини кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у додатку №1 кредитного договору. Відповідно п.2.7.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у випадку невиконання позичальником своїх боргових та інших зобов'язань за цим договором, або правомірних вимог банку. Відповідно п.4.3 кредитного договору, у випадку прострочення позичальником сплати за графіком банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню, що розраховується від суми невиконаних зобов'язань, строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка 0,50% та те, що пеня розраховується за методом «Факт/360», зазначено у п. 9 спеціальної частини договору. Банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав позичальнику кредит. В порушення умов договору, позичальник не виконує взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим станом на 17.08.2015 року за відповідачем числиться заборгованість у розмірі 17144,47 грн., яка складається із: прострочена сума кредиту - 2686,87 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 768,58 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 1338,75 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 12168,27 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 0,00 грн. Таким чином, в порушення умов кредитного договору та чинного законодавства України відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, що змусило позивача звернутися до суду за захистом свого порушеного права. В судове засідання 03.12.2015 року представник позивача не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак подав до суду заяву в якій просить слухати справу за його відсутності, на підставі наявних документів у справі. Проти постановлення заочного рішення не заперечує (а.с. 50). Відповідач до суду двічі не з'явився, про день та час розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою представника позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових висновків для задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч.1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 04.08.2011 року було укладено кредитний договір №BLaЖГА00058965, відповідно до умов якого, відповідач отримав у ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» кредит у сумі 8500,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15% на рік, з кінцевим терміном повернення кредиту до 04.08.2014 року (а.с. 6-13). Судом встановлено, що Банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав позичальнику кредит у сумі 8500,00 грн. Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 17.08.2015 року існує у розмірі 17144,47 грн., яка складається із: прострочена сума кредиту - 2686,87 грн.; прострочені проценти за користування кредитом - 768,58 грн.; прострочена комісія за управління кредитом - 1338,75 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 12168,27 грн.; штраф за несвоєчасне погашення кредиту - 0,00 грн. (а.с. 4-5 - розрахунок заборгованості). Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про оплату заборгованості та попереджав про наслідки невиконання умов зазначеного договору, однак відповідачем кошти не були повернуті. Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до п.22 ч. 1. ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються: уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку (в редакції станом на 21.08.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з поданих до суду документів, до суду звернувся представник уповноваженої особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Славкіна М.А . Таким чином встановлено, що позивача звільнено від сплати судового збору. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Згідно з пп.1 п.1 ч.2 ст.4 цього ж Закону, ставка судового збору за подачу до суду позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. (в редакції станом на 21.08.2015 року - на дату звернення до суду). Відповідно до ст. 8 Закону України. «Про Державний бюджет України на 2015 рік», встановлено у 2015 році мінімальну заробітну плату в розмірі 1218,00 грн. (в редакції станом на 21.08.2015 року - на дату звернення до суду). Як вбачається з даного позову, він є позовом майнового характеру, ціна позову становить 17144,47 грн., позов задоволений в повному обсязі, тобто судовий збір за подання позову до суду становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243,60 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved