Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

Позивач [PERSON] акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, в якому просить: стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість у розмірі 63897 гривень 70 коп. за кредитним договором №CVXRRX39210023 від 24.09.2007 року та судовий збір. Відповідачка [PERSON] викликалася до суду в порядку, встановленому ЦПК України, проте в судове засідання не з'явилася. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву, в якій просить слухати справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Судом досліджено такі інші докази: копія судового наказу від 21.10.2008 року, розрахунок заборгованості за договором №CVXRRX39210023 від 24.09.2007 року станом на 18.06.2015 року, копія заяви позичальника №CVXRRX39210023 від 24.09.2007 року, копія Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка, Стандарт), копія паспорта громадянки України [PERSON], серії КР №995793, копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01№ 054809, довідка АА № 241170 з єдиного реєстру підприємств та організацій України (ЄДРПОУ), копія банківської ліцензії № 22 від 5 жовтня 2011 року, копія витягу із статуту ПАТ КБ «ПриватБанк». Судом встановлено, що між ЗАТ КБ «ПриватБанк», в подальшому реорганізоване в публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та відповідачем [PERSON] 24 вересня 2007 року був укладений кредитний договір №CVXRRX39210023. Згідно даного договору відповідачка [PERSON] отримала кредит у розмірі 8592 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12% на рік суму залишку заборгованості за кредитом. Отже, між позивачем та відповідачем відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України склалися зобов'язальні правовідносини з приводу позики грошей, тобто грошові зобов'язання. Згідно даного договору відповідачка зобовязалася щомісячно сплачувати відповідні платежі за цим договором. Відповідачка порушила зобов'язання за даним договором і згідно судового наказу Кельменецького районного суду від 21.10.2008 року з відповідачки стягнуто 7061,97 заборгованості за кредитом, 1369,05 заборгованості по процентах, 412,42 грн. заборгованості по комісії та 96,05 грн. пені. Дану заборгованість відповідачка не сплатила, тому станом на 18.06.2015 року відповідачка [PERSON] не виконала свої зобовязання за договором, щодо оплати боргу і прострочила заборгованість по відсотках в сумі 27042,61 гривень, заборгованість по комісії за користуванням кредитом в сумі 1855,89 гривень та заборгованість по пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 34999,20 гривень. Загальна сума нарахованої заборгованості складає 63897,70 гривень. Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Підстави припинення зобовязання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобовязання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обовязки сторін зобовязання. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, наявність рішення суду про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобовязальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Згідно ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст.1050 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Проте, відповідач в порушення умов договору, який згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обовязковим до виконання, в порушення ст. 525 Цивільного кодексу України односторонньо відмовився від своїх зобовязань за цим договором, порушив свої зобовязання по поверненню суми позики за цим договором. Згідно ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання якщо він не виконав його у строк встановлений договором. Вказані вище обставини стверджується взаємним зв'язком доказів, досліджених судом у їх сукупності. Дані докази є належними та допустимими. Згідно ч.1. ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене вище суд вважає, що позовна заява публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості підлягає задоволенню повністю і з відповідача слід стягнути на користь позивача 63897,70 гривень та судовий збір. Враховуючи викладене вище, на підставі ст. ст. 509,525,526,551,599,611,612,625,629,1046 - 1050, 1054 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved